Fern bröder vet jag, lika gamla alla; 
Full skäggväxt ha blott tvâ af dem ända, 
De begge andras kind bär ej ett strä, 
Den femte künde man halfrakad kalla. 
Om foderbladens glandelbeklädnad hos arternas 
olika former är förut t.aladt. 
Foderbladens olika varaktighet samt ställning vid 
fruktmognaden kan gifva oss god ledning. Hos villosa- 
arter äro de varaktiga, uppräta, ja samstâende, en god 
karakterskilnad frân tomentosa-arter, som hafva dem 
utstäende — uppâtrigtade — uppräta, men icke gerna sam- 
stâende. Hos Afzeliana-arter äro de äfven varaktiga, 
utstäende — uppâtrigtade, stundom nedböjda, men icke 
tilltryckta, under det canina-arterna hafva dem tätt 
tryckta tili nyponen; vanligen äro de hos sistnämnda ar- 
ter före fruktmognaden affallna. 
Rosornas blad fä undersökas med största noggrann- 
het säväl beträffande form och tandning som färg och 
beklädnad, ty de kunna lägga i dagen för bestämning 
synnerligen vigtiga karakterer. Yisserligen har jag icke, 
trots ifriga och langvariga bemödanden, hos bladen 
kunnat finna hvad Almqvist der ser; hufvudkarakterer 
för heia Rosaslägtets indelande i specialtyper, men jag 
kan i alla fall vitsorda, att inga andra af Rosornas 
organ ha att uppvisa sâ mänga betydelsefulla känne- 
tecken, och att säker bestämning i allmänhet är omöjlig, 
om man är i saknad af nägorlunda typiska blad. Forst 
mä man iakttaga färgen, i fräga om Afzeliana- och 
canina-arter noga se tili, om den är blägrön eller rent 
grön. De rent gröna arterna hafva icke pä somm ar- 
bladen ringaste spär af pruina eller glaucescens, men 
pâ vären samt â höstskott kunna de nog framvisa 
sädan. Atskilliga glauca-arter hafva sä svag pruina- 
bildning, att de stundom endast med stör svärighet 
kunna skiljas frân viren s-arter, t. ex. R. Traaenii At. 
