(xlaucescensen synes bäst a bladens undersida, men 
fiera arter äro äfven pâ öfversidan töckniga ai riklig 
pruina, t. ex. R. Nordstedtii At. Öfversidan kan för- 
öfrigt visa manga olika färgnyanser, karakteriserande 
olika arter. sasom brünaktigt grägrön hos R. cinericio 
Mtss. (glauca-art), ganska mörk smntsgrön hos R. ar- 
dala Mtss. (canina-art) o. s. v. Hos R. sericatula Lindste. 
skimra bladen som grägrön sammet, sä att man pâ af- 
stand tager dem för att vara hariga, men de äro alltid 
füllt glatta. Vissa nyanser kunna icke urskiljas pâ en- 
staka qvistar, utan maste man se busken pâ nägot af- 
stand för att rätt iakttaga dess egendomliga skiftning. 
Sa visa t. ex. bnskar af R. Baurnonii Lindste., sedda 
pâ afstând, en egendomlig, nägot himmelsbla färg 7 
omöjlig att fä syn pâ hos en afskuren qvist. (Jag vill här 
anmärka, att till denna art hör troligen allt, hvad jag 
lemnat i byte under namn af R. orbicans At.) 
Sa fa vi aktgifva pä bladens beklädnad. Jag 
skiljer här nedan kollektivarter pâ glatta och hariga 
blad. Detta kan förefalla rätt sä egendomligt, synner- 
ligast som jag nu vill förklara mig.instämma med Fries 
i följande: »Pubescentiam solam ad species distinguen- 
rlas vix nmquam, multo minus in Rosas, sufficere cer- 
tum videtur» (Nov. Fl. Suec.). Man kan ju saledes 
säga, att jag med vett och vilja kommer med en konstlad 
i st. f. naturlig indelning. Erkännes till viss grad, men 
hvilken indelning af naturens alster är icke mer eller 
mindre artificiell?! Och mitt försök tili systematisk 
uppställning af i Sverige f örekomm ande kollektivarter 
mâ ses hufvudsakligen fr an den praktiska sidan. Dess- 
utom är det ej blott harbeklädnaden, som skiljer de 
olika artkomplexerna, utan äfven bladens utseende i 
öfrigt, . taggbildning samt habitus m. m., som lättare 
iakttages i naturen än beskrifves. Heit naturligt kan 
hos Rosorna, som hos andra växter, en i regel hârig 
art stundom uppträda glatt och tvärtom, men dylika 
