undantag fä icke (kunna ej heller) rubba indelnings- 
grunden, ty »palam est folia gl abrat a et pedunculos 
læves esse statum R. tomentosæ anomalum, at R. caninæ 
normalem» (Fr., 1. c.). Former, som hafva hären ojemt 
fördelade pä bladytorna — med »fläckvis» häriga blad 
— anser jag böra upptagas som varieteter; sa R. badiella 
Lindste, v. hirtior Lindstr. (At, Skand. ff. af gif . pag. 64). 
När vi betrakta ett Rosablad, se vi genast, att smä- 
bladen äro sinsemellan mycket olika. Vi äro just icke 
vana att finna sädan olikhet hos andra växter. och ny- 
börjaren kommer temligen säkert pä den tanken, att hos 
dylika blad far man förgäfves söka konstanta karakterer. 
Men om han jemför motsvarande blad frân en annan 
qvist af samma buske eller frân annan buske af samma 
art, torde han blifva gladt öfverraskad, ty likheten är 
ofta rent af linderbar, för sä vidt nemligen man har 
füllt typiska blad att jemföra. 1 det eria eller andra 
afvikande blad finnas nog pä de liesta buskar, och dem 
fordras stör vana att igenkänna. Man mäste vid bestäm- 
ning noga undersöka blomskottens blad, hvart och ett 
för sig, gifva akt pä deras form och tandning samt tän- 
dernas ställning, form, bredd och längd. sjelfva tand- 
uddarnes form och längd m. m., hvilket allt kan förete 
betydande skilnader de olika arterna emellan, men vara 
ända tili minutiöst lika hos samma art. Somliga arter 
kunna röja sig genom en sädan smäsak, som att neder- 
bladens mellersta tand oftast är kortare än sidotänderna. 
sä hos R. Almquistii Mtss. 'Jag vill här nämna, att i 
Jebes exsicc. under detta namn utdelade ex. tvifvelsutan 
tillhöra annan art.) R. purpurella Lindste, har i regel 
smäbladens basdel tili ungefär J /4 af bladets längd all- 
deles utan tänder; R. cinctisecta Mtss. har smäbladen 
rundt om sägade o. s. v. Nu finnas äfven andra arter, 
som kunna uppvisa dessa karakterer hos en del blad, 
men icke (efter hvad jag hittills kunnat finna) med den 
»qvalificerade majoritet». hvarom jag förut talat. 
