71 
frân hvarandra, men när det gäller bestämning af vâra 
nyare arter, kunna de langt ifran alltid tillmätas afgö- 
rande betydelse; det är min erfarenhet, hittils atmin- 
stone. Jag har sett qvistar frân olika arter med absolut 
lika taggar liksom qvistar frân samma buske med i 
högsta grad varierande taggbeklädnad. Arter, som i 
allmänhet äro nästan tagglösa, t. ex. R. rufula Mtss., 
kunna stundom skjuta ut skott med de allra gröfsta 
taggar, och andra, som i regel äro tätt be’klädda med 
kraftiga taggar, sâsom R. hybridiformis Lindste., visa 
i bland säväl blomskott som ärsskott utan eller med 
nägra smä raka sädana. Detta trodde jag en tid möj- 
ligen kunna bero pä hybrid natur, men har öfvergett 
denna âsigt, dä jag alltför ofta säg samma förhällande 
upprepas. Hvad jag funnit mest konstant hos taggarne 
är deras färg. Hvitaktiga liksom violett anlupna taggar 
bruka vara goda karakterer. 
Stammens och qvistarnes (barkens) färg kan under- 
stundom vara ett godt kännemärke pä arten. Bä den 
blädaggiga färgen hos en del villosa-arter. Buskar af 
H. badiella Lindstr. kan man ofta känna igen äfven 
vintertiden pâ de yngre stammarnes mer eller mindre 
kastaniebruna färg. 
p Buskarnes habitus är icke att förakta vid studier i 
naturen. Ganina- arterna (i synnerhet Caninæ veræ) 
stammar och grenar äro i regel, der lokalen sâ tilläter, 
höga, bägböjda, slingrande och klättrande bland träd- 
grenar o. d.. sä att de mycket lätt kunna kännas igen 
äfven under vintern. Här vid Marstrand växa virens- 
arterna gern a uppräta och hafva fätaliga taggar, viren- 
Hformis- arterna liksom glauca- arterna mera utbredda och 
med rikligare taggar; glauciformis- arterna äro temligen 
kortväxta med rikliga, kraftiga och hvassa taggar. 
Dä man skall skilja villosa- och tomentoso,- arter, 
hvilket stundom kan vara rätt sâ svärt, har man nytta 
•af att komma ihäg, det tomentosa har stör benägenhet 
