72 
att utveckla sig pâ längden, villosa pâ bredden, detta 
betraf fände alla växtens delar utom foderbladen, hos 
hvilka ett motsatt förhallande eger rum. 
J nedan uppställda försök tili grof sortering af Sve- 
riges Rosor skall man kanske finna det mindre konse- 
qvent. att jag indelar Afzeliana-] och canina-arterna i 
grupper efter bladens färg, utan att göra sä äfven med 
de andra kollekti varterna . Jag anser Afzeliana- och 
canina-arternas talrikhet fordra, att de redan vid första 
sorteringen i ocli för lättare öfversigt delas i grupper r 
under det vidare indelning av kollektiyarterna villosa T 
tomentosa m. fl. kan uppskjutas, tills de enskilda ar- 
terna fa sin beskrifning. Villosæ äro föröfrigt redan 
uppdelade och beskrifna af Matsson (i Sv. Bot. Tidskr. 
9 : 1 . 1915 ). 
Här följer säledes förslag tili en 
Nova Rosarum Suecicarum Divisio. 
A. Rosæ conglobatæ. 
Styiis conglobatis lanuginosis inumquam ornnino 
glabris). 
I. Sepala indivisa. appendiculas raro gerentia R. cinna- 
tnomea L. 
II. Sepala semipinnata. 
a. Foliola utrimque villosa. subtus saltern constanter 
glandulosa. 
1. Aculei normaliter tenuiores. recti vel declina- 
tuli; sepala angustiora eorumque pinnæ paucæ; 
pseudocarpia pulposa, præcocia R. villosa L. 
(Sp. pl. .ed. 1 et. Fl. suec. ed. 2; mollis Auctt. 
2. Aculei normaliter validiores, adunculi vel non- 
numquam recti ; sepala latiora eorumque pinnae 
plures et latiores: pseudocarpia duriora, serotina 
R. tomentosa Sm. 
fi. Foliola glabra vel subtus vel ütrimque plus mi- 
nusve villosa. rarius infra (utrimque rarissime» 
