117 
màste anses ligga vid gränsen för det makroskopiskt 
synliga. har lian likväl om densamma kunnat meddela 
sa noggranna observationer, att man enligt min mening 
med stöd därav mycket väl kan med säkerhet be- 
stämma den av honom iakttagna formen ända fram tili 
släktet — ja. med vissa reservationer i viss man ända 
tili arten. Den närmare motiveringen för dessa pa- 
stâenden torde framgâ av det följande. Inledningsvis 
meddelar jag nu först och främst en översättning av 
det omskrivna aktstycket; den latinska Originaltexten 
är relativt lätt tillgänglig, vadan jag därför icke heller 
här avtrycker densamma. Oversättningen har ställts 
till mitt förfogande av Docenten Dr 0. (Jertz, tili 
vilken jag därför uttalar mitt synnerliga tack. 
Xarratio de pluvia colore sanguinem ref ereilte, quæ 
diebus 5. & 6. Maji An. 1711 prope pagum Orsiö in 
Scania cecidit. Auctore Plur. Reverendo Alberto 
Hildebrand, Past, in Willje & Örsiö. Cum Soc. Reg. 
communicata ab Andr. Celsio, Astron. Prof. Ups. & 
Soc. Reg. Secr. (Acta Literaria et Scientiarum Sveciæ, 
Anni MDCCXXXI. Upsaliæ. p. 21— 23.) 
En häftig regnskur hade fallit den 3 maj 1711 kl. 
1 e. m. Personer, som färdades mellan Örsjö och Villie, 
iakttogo da tili sin stora förväning, att vattnet i lijul- 
sparen, äfvensom i fördjupningarna efter hästarnas 
hofvar hade en mättadt blodröd färg, samt att pa aker 
och äng funnos här och där mörkröda fläckar, liknande 
konstgjordt blöd. Da jag sex dagar senare erhöll känne- 
dom om detta märkvärdiga fenomen, företog jag utan 
dröjsmal en undersökning af förhallandet. Jag sag där- 
vid icke allenast de ofvannämnda häckarna, utan fann 
ocksa, att det pa vägen staende vattnet var rödfärgadt, 
liksom om droppar af blöd hade fallit i det. Pâ en äng nära 
vägen var ett med regnvatten fyldt dike, hvilket vid kan- 
