142 
Pernald, L., The occurrence of Polygonum aca 
diense in Denmark. — Dansk Bot. Tidsskr. 31, p. 252 — 
5. 1916. — Prof. Fernald tog i Nova Scotia, Canada, en 
Polygonumart , som visserligen närmade sig andra närstäende 
arter, som växa i samma trakt, t. ex. P. Bayi, men hvilken 
han beskref som en ny art, P. acadiense. Han fann sedan 
att denna nya art redan befanns afbildad i Flora Danica t. 
2762 under namnet P. Bayi. Sistnämnda art är i Europa 
inskränkt till Engelska kanalen och närliggande trakter. P. 
Bayi afviker t. ex. genom kortare stipelslidor med brun- 
aktig, snarare än rödaktig bas och kortare, bredare och 
mörkare nötter. C. H. Ostenfeld uppgifver att exemplar 
frân Skâne, Södermanland, Gotland, Livland, Bornholm, Se- 
land, Läsö och Varanger tillhöra P. acadiense. 
Epilobium angustifolium. Man anser sig hafva 
funnit att hybrider i allmänhet hafva dâligt pollen. R. Holden 
(Americ. Naturalist 1916) undersökte pollenet hos Epilobium 
angustifolium, som ensam bildar sectionen Chamenerion och 
icke hybridiserar med arter af sect. Epilobium sens, strict. 
Han fann att i södra delarna af Förenta Staterna hade den- 
na art fullgodt pollen. Men bland exemplaren frân Eng- 
land voro manga, som hade delvis sterilt pollen. Det sag 
ju egendomligt ut. Men han förklarar saken sä: Dessa 
engelska ex. tillhöra tvä skilda varieteter, E. macrocarpum 
(Steph.) och E. brachycarpum (Leight.). Öfverallt, dar dessa 
tva varieteter f örekomma, voro pollenkornen delvis abortiva. 
Samma förhallande äger sannolikt rum, dar bada varieteterna 
förekomma, ss. förutom i England i öfriga Europa, i Asien 
och västra Nordamerika, hvarifran bada varieteterna äro 
kända. I sydöstra Nordamerika däremot. där endast en vari- 
etet förekommer, har den alltid godt pollen. 
Hur förhäller det sig med denna sak i Sverige? 
Vetenskapsakademien den 9 maj. Prof. A. G. 
Nathorst meddelade att Riksmuseets paleontologiska afdel- 
ning tack vare en mécénat riktats med en synnerligen vär- 
defull samling växtfossil frân den termiska porfyrtuffen vid 
Chemnitz i Schlesien. Hufvudmassan af den omfattande 
Sämlingen utgöres av kiselvandlade stamdelar, hvilkas ana- 
tomiska Struktur i sina finaste detaljer ännu är bibehällen 
och sälunda lämnar en fullständig inblick i dessa numera 
utdöda växters byggnad. 
