259 
Biedermann ävensom AVoltereck. 1. c. 1908 ) finner jag 
det genom mina senare genomförda studier — varför inom 
kort skall redogöras pâ annat hall — fastslaget, att 
atminstone cladocererna i första hand äro hltrerande 
organismer; nagon nämnvärd tuggning utöva de icke. 
I och med dessa fastställanden synes- ocksa den av 
mig föreslagna biologiska metoden just för dessa formers 
vidkommande erbjuda en avsevärt större mängsidighet, an 
man eljest vid första päseendet skulle tro: den maste 
anses füllt användbar icke endast för det skelettför- 
ande nanoplankton (kisel- järn- och kalkorganismer *) 
utan även för talrika av de nakna formernas vidkom- 
mande. 
Den biologiska undersökningsmetoden maste emel- 
lertid för dessa grupper ga olika vägar: den brytnings- 
exponent hos undersökningsmediet. som exempelvis 
erfordras för studier över kiselalger är â andra sidan 
fullkomligt olämplig för de nakna formernas vidkom- 
mande — de »bortklaras» därigenom alldeles. och även en 
övad iakttagare skall i flertalet fall förgäves efterleta dem 
pa dylika präparat. Sak samma gäller tydligen om kisel- 
algerna, för den händelse att mediets brytningsexponent 
i stallet inriktats pâ en undersökning av de nakna 
formerna. Här maste alltsa analysgangen klyva; 
en universalmetod gives icke, utan endast tva 
principiellt skilda vägar kunna leda hän tili 
malet — en allsidig kännedom om saväl det 
nakna som det skelettf örande nanoplanktons 
växlande uppträdande. 
Jag arbetade därför även förut alltid med tva paral- 
lella präparatserier, den ena — pâ sätt som förut be- 
1 ) Närvaron av järnskelett hos manga nanoplanktonformer 
inom kalkfattiga urbergsomraden är dar ett ofta nog högst pafal- 
lande karaktäristikon. Det synes sannolikt, att samma i nagon 
man gäller om kalken för mera kalkrika trakter; men härom saknas 
dock ännu sä länge alla erfarenheter. 
