303 
det hittills föga beaktade spörsmalet om sambandet 
mellan planktontyp och bottnens finare Struktur. Av- 
handlingens närmare disposition torde i dess huvuddrag 
kunna sammanfattas i följande punkter. 
1. I en första allmän del lämnas en ingâende redo- 
görelse för den av förf. i faltet resp. i laboratoriet 
fôljda, till stor del nya tekniken vid hithör ande arbeten. 
Den föreliggande nomenklaturen underkastas en ingâ- 
ende granskning, som utmynnar i en skarpare begräns- 
ning av de f. n. eljes mycket missbrukade begreppen 
gyttja och dy, vilka âterfôras till utgângspunkter, som 
närmast torde överensstämma med H. v. Post’s grund- 
läggande arbeten. — Gyttjans och dyens utbrednings- 
förhällanden samt deras samband med planktologiska 
realiteter diskuteras utförligt. — Ett ôvergângsstadium 
représenteras av den inom urbergstrakternas humus- 
vatten mycket utbredda, av förf. närmare analyserade 
dygyttjan. 
2. I den speciella delen redogöres för de sjöunder- 
sökningar, som författaren företagit inom tvenne skilda 
omraden, nämligen dels vid Kloten (Västmanland), dels 
vid Aneboda (Smaland). Med stöd av dessa jämförande 
plankton- och bottenundersökningar — ang. vilkas prin- 
cip och teknik man jämföre den allmänna delen — upp- 
ställas här ett antal nya och hittills alldeles okända 
bottentyper, vilkas genesis utförligt utredes. — Av 
planktologiska fragor diskuteras bl. a. det växtgeogra- 
fiskt berättigade av hittills uppställda planktonregioner 
(den baltiska o. s. v.). Pâ i arbetet närmare angivna 
grunder anser emellertid förf. de s s a »regioner» uteslutande 
vara av ökologisk natur. Bägge de undersökta omradena 
erbjudaf. ö. ökologiskt sett en »nordeuropeisk» (=närings- 
fattig) karaktär, vars växtgeografiska fysionomi dock i 
ena fallet (Kloten) är rätt kosmopolitisk, i det andra 
(Aneboda) däremot — ur desmidiologiska synpunkter — 
utpräglat nordvästeuropeisk. 
