mit Basen zu neutralen Salzen verbundefien KohVenstCnre 
erha.lt man aus dem Meerwasser, wenn dieses unter Durch- 
leiten eines Stromes kohlonsiiurefreier Luft bis zur reich- 
lichen Abscheidung von Chlorn atrium verkocbt wild;' 
Det maatte saaledes fremstille sig som et hoist mær- 
keligt PhaSnomen, at den Kulsyre, som dog maatte tænkes 
oj)løst. i Søvandet paa en eller anden Maade som fri Gas- 
art. ikke skulde lade sig uddrive ved Udkogning efter Bun- 
sens Metbode, og at den endogsaa ved Udkogning under 
fuklt Atmosphæretryk og i en kulsyrefri Luftstrøm skulde 
undvige saa langsomt, at man først ved Concentration til 
omkring l /io h f det oprindelige Volum crholdt den sidste 
Rest uddrevet 
Forat kunne forklare disse Mærkeligheder tillægger 
Jacobsen Søvandet en eiendommelig Evne til med mpgen 
Kraft at kunne tilbageholde sin KulsyrQ, en Mening, som 
han efter nærmere at have fremført sine Grunde mod den 
af YierthaJér gjorte Antagelse udtrykker med følgende Ord: 
•«Wie man aber aucli eine Deutung’der starkeh Absorptions- 
wirkung des Meerwasser^, auf die atmosphårische Kohlen- 
siiure versucben moge, jedenfalls kann man die Kohlensilure 
nicbt iu demselben Sinne, wie Sauerstoff und Stick stoff, als 
absorbirtes freies Gas darin annehmen. Man mag einst- 
weilen von eiiiem eigentbumlichen Zustande der Bindung 
sprecben, bei welcbem die Kohlensåure selbst durch stun- 
denlanges Kocben nur selir unvoUståndig ausgestrieben wird. 
Das Vorbandeusein ungebeuerer Mengen Kohlensåure im 
Meerwasser, in einem solcben Zustande, wo sie der Ath- 
raungsluft der Seethiere nicbt olme Weiteres zugezahlt wer- 
den kann, obne andererseits der Vegetation des Meeres 
unzugånglich zu sein, ist jedenfalls fur das maritime Thier- 
und Pflanzenleben von hbchster Bedeutung.” 
Jacobsen antager nærmest at maatte henlægge denne 
eiendommelige Absorbtionsevne hos Søvandet til den deri 
opløste Chlormagnesium og henviser i saa Henseende til 
Egenskaber hos en Chlormagnesiumopløsning, der indehol- 
der en i Kulsyre opløst Mamgde killsur Kalk. En saadan 
Opløsning kan ifølge ham henstaa i ugevis ja endog koges 
uden at blakkes, først ved meget langt fortsat Concentra- 
tion udskiller der sig ren kulsur Magnesia. 
Denne Jacobsens Anskuelsesmaade blev senere saa 
godt som uforandret optagen af den engelske Challenger- 
expeditions Chemiker, J. Y. Buchanan, som udførte en 
Række Forsøg 1 for nærmere at bestemme, hvilket eller 
hvilke af Saltene i Søvandet der skulde være i Besiddelse 
af denne Evne saaledes at kunne tilbageholde Kulsyren. 
Han kom i den Henseende til det paafaldende Resultat, at 
de fleste Salte, som han undersøgte, i mere eller mindre 
Grad skulde være i Besiddelse af denne Egenskab dog 
mest Sulfaterne, saaledes at denne Søvandets stærke Ab- 
sorbtionsevne ligeoverfor Kulsyren af ham benbigdcs fra 
Chlormagnesium til Sulfaterne. Ved de af ham udførte 
• 26 _ 
denen Kohlensåure erbiilt man aits dem Meerwasser. wenn 
dieses unter Durchleiten eines Stromes kohlensaurefreier Luft 
bis zur reichlichen Abscheidung von Chlornatrium ver- 
kocbt wird.”* 
Hence it could not but strike the experimentalist as 
a remarkable phenomenon, that the carbonic acid, which 
in some way or other must' have been held absorbed by 
the sea-water in a free gaseous form, should not admit of 
being boiled out by Bunsen s method, and that even when 
the boiling-process was conducted with full atmospheric 
pressure in a current of air free from carbonic acid, it 
should escape so slowly, that concentration to the extent 
of about one-tenth of the original volume proved necessary 
to obtain it all. 
To account for this perplexing phenomenon, Jacob- 
sen ascribed to sea-water a peculiar property of retaining 
its carbonic acid, an assumption which, after setting forth 
more at large the grounds that led him to oppose Vier- 
thaler's hypothesis, he enounces in the following terms: — 
“Wie man aber auch eine Deutuug der starkeh Absorptions- 
wirkung des Meerwassers auf die atmospharische 'Kohlen- 
såure versuchen moge, jedenfalls kann man die Kohlensåure 
nicht in demselben Sinne, wie Sauerstoff und Stickstoff, als 
absorbirtes freies Gas darin annehmen. Man mag einst- 
weileu von einem eigenthttmlichen Zustande der Bindung 
sprcchen. bei welchem die Kohlensilure selbst durch stun- 
denlanges Kochen nur sehr unvollstandig ausgestrieben wird. 
Das Vorbandeusein ungebeuerer Mengen Kohlensåure im 
Meerwasser. in einem solchen Zustande, wo sie der Ath- 
mungsluft der Seethiere nicht okne Weiteres zugezahlt wer- 
den kann, olme andererseits der Vegetation des Meeres 
unzugiinglick zu sein, ist jedenfalls fur das maritime Thier- 
und Pflanzenleben von hocbster (Bedeutung.” 
Jacobsen is of opinion, that this peculair absorptive 
power must be derived from the chloride of magnesia pres- 
ent in sea-water, and draws attention to certain properties 
possessed by a solution of chloride of magnesia' containing 
carbonate of lime dissolved in carbonic acid. A solution 
of this kind may, according to bis statement, be left ex- 
posed for weeks together, nay be boiled even, without be- 
coming turbid; nor can it be made to part with pure 
carbonate of magnesia till after protracted concentration. 
Jacobsen’s hypothesis was subsequently adopted, almost 
without modification, by J. Y. Buchanan, chemist to the 
‘Challenger’ Expedition, who instituted a series of experi- 
ments 1 with a view to determine which of the salts 
present in sea-water had this property of retaining car- 
bonic acid. He arrived at the surprising conclusion, that 
most of the salts examined were in some degree distinguished 
by this property, chiefly however the sulphates; and the 
remarkable power possessed by sea-water of retaining car- 
bonic acid he transferred accordingly from chloride of mag- 
nesia to the sulphates. Hence, when performing carbonic 
aeid determinations he always precipitated the sulphuric 
Proc. Royal Soc. 22 
102 og 483. 
'Proc. Royal Soc. 22, pp. 192 and 483. 
