xxvin 
rNLEDNIXG. 
Genusnamnen maste sa mycket liellre raknas fran S. ]y 
1735, som de diir ofta aro vida riktigare atskilda och benamnda 
iin i Linnes sednare arbeten. Har forekomma t. ex. bland fog- 
larna slagtena Luscinia oeh Motacilla atskilda, avensom Ardeay 
Ciconia och Grus; Pelecanus och Graculus (carbo); VanelluSy 
Tringa och Numenius o. s. v., av hvilka nagra blivit foga natur- 
enligt sammanslagna redan i S. Nat. II, 1740 och VI, 1748, men 
alia i ed. X, 1758. Sedan bibehollos de sammanslagna i ed. XII 
samt lange av sednare forfattare. Da denna forsta upplaga (1735) 
iir svar att fa och synes vara foga kiind, sa bifoga vi har, i ett 
tillagg (sid. xxxiv) hela dess ornithologiska dei, blott med uteleni- 
nande av characteres generum. De daruti uppforda genusnamnen 
anse vi hora bibehallas alia, utom foljande: 
Cor acias, som bor utbytas mot det gamla Pica, hvilket har 
anfores sasom artnamn och dessutom- begagnas sasom namn for 
hela Ordningen (Picic). Corae ia s iir ett gammalt grekiskt ord, 
som betyder korpartad, krakartad, och synes oss bora bibehallas i 
sin nu varande betydelse, som efter Moehring upptages i L. S. N. X. 
Ispida iir ej ett gammalt namn, utan har uppkommit mot 
slutet av medeltiden, och ersiittes riitteligen av Linne sjelv, i S. X. 
X, med det gamla, classiska Alcedo. 
Gallina torde riitteligen bora iindras till Gallus. — Dessutom 
anmiirka vi att nam net Mergus visserligen icke iir riitt viil an- 
viindt, dii det hos Patres allmiint hette Merganser; men likviil fin- 
nes det iiven anviindt av bade Gessner och liaius sa som Linne 
och kan siiledes ganska viil bibehallas i denna betydelse. Det iir 
ett medeltidsnamn, som omsom begagnades for alia starkt dykande 
ibglar: Eudytes 111., Colymbus antiq., Alcic et Uriaa sp. m. h. 
Det iir naturllgt att manga genera pa den tiden ej kunde bli 
viil begriinsade och att t. o. m. somliga miiste bli ganska illa fram- 
stiillda, t. ex. de nyss anforda, efter hopslaendet, samt Colymbus ^ 
som i alia upplagorna av S. X. (1735 — 1766) utgor en samling 
av riitt olikartade bestandsdelar. Men Linnes efterfoljare ha i 
detta och Hera andra fall begatt iin storre fel, genom att alldeles 
oriktigt beniimna dessa bestandsdelar dii de atskilde dem. Sa har 
liksom dessa forfader, Arctcedius, men han tyckes ha andrat namnet under 
sin studiitid i U})sala, 1724 — 34. Av beskrivningen pa hans utseende i 
den vackra biografi, som Lixxe stallt sasom en inledning till hans Ichthyo- 
logia, samt av namnet. skulle man kunna fa anledning formoda att slagten 
harstammat fran Lapplandska nationen, liksom i sednare tider de bada 
utmiirkta broderna Lcestadiiis, och att Artedi i hogre matt bibehallit den 
hag for speciell naturkannedom och det sinne for smakfull utstyrsel, som 
aro vanliga hos detta folkslag och som i sa hog grad framstar i hans arbete. 
