XIV 
IXLEDNING. 
da A rangeras tillhopa med C, och B skiljas fran bada, tvart 
€inot sliigtskapen. ]\Iaii kan forestalla sig mojliglieten av iinnii 
andra forhallanden, och for att tydligen visa huru vi tanka oss 
ett sadaiit, tillata vi oss att framstalla nagra antaganden, som aro 
uppenbart orimliga, men som har kunna tjena till upplvsning. 
Antagom t. ex. att det vore bevisadt, att slagtet Manis harstam- 
made fran ett Odle-slagte, och sl. Das^pus i‘rh\ en Skoldpadda. 
Det vore da tydligt, att i\Janis vore narmare sliigt med Odlorna. 
och Dasypus med Skoldpaddorna, an Manis och Dasvpns sins- 
emellan. Efter detta antagande' iigde dessa bada slagten ingen. 
eller blott en hogst avlagsen sliigtskap (afhnitet) till hvarandra; 
de vore ^ blott djnr, som under sin fortgaende utveckling hunnit 
till en nara lika bildningsgrad. Men likval tro vi att den nu 
vanliga sammanstallningen av IManis och Dasypus i en Familj eller 
<^rdning vore den enda riitta i ett siidant systern, som vi nu anse 
naturligt, och att det vore en hogst felaktig anordning att dar 
inrangera det ena slagtet bland odlorna, det andra blahd skold- 
paddorna. Denna rangering vore blott riktig da man ville upp- 
rilkna arterna elter deras harkomst; men en sadan uppriikning 
kunde icke bli ett anvandbart systern. 
Med denna kanske alltfor vidlvftiofa framstallnin" av en liira, 
som ilnnu blott bestar i obevisade ehuru sannolika antaganden 
och gissningar, ha vi blott sokt visa, att vi tiinka oss mojligheten 
av en betydlig olikhet mellan ett anvandbart (praktiskt) systern i 
Maturalhistorien, sadant ‘som det vi nu vanligen anse for ”natur- 
ligt” eller ”naturenligt”, — och ett, som vore anordnadt efter af- 
Hniteten, i fall vi kunde bedomma denna; samt att det alldeles 
icke iir siikert att det vi nu kalia afhnitet, verkligen iir afhnitet 
(slagtskap); det skulle mojligtvis aven kunna vara hvad man tankt 
sig sjisoin analogi, eller blott en likhet till folje av en lika ut- 
bildningsgrad. Idkaledes ha vi velat antyda att det icke torde 
vara^fullt siikert, att en storre likhet i bildning nodviindigt skulle 
utvisa en narmare, verklig afhnitet (slagtskap), hvilket antagande 
ei svnes oss mera bevisadt iin det, att arterne iiro foriinderlige. 
Imellertid kvarstiir alltid overensstiimmelsen i bildning sasom det 
enda riittesnoret for vara systemer, och detta blir alldeles lika om 
vi anse arterna constanta eller variabla. 
Dessa olika asikter verka saledes icke pa systemets grunder; 
men de tyckas verka betydligt i ett annat hiinseende. Av asikten 
att arterna iiro constanta uppstar namligen en beniigenhet att anse 
hvarje liten obetydlig olikhet sasom tecken till en skild art, som 
