2. OM AFFINITETEN. 
XI 
Likaledes finnas Hera iildre oc*h nvare framstallningar av Mannl- 
skans formodade uppkomst genom forandring av Apor eller andra 
djur, t. ex. av Teeschkoay i Norrlge (omkr. 1810?), av Eeichen- 
BACH (1854) m. fl. — Men laran orn arternas foranderlighet har, 
elium mindre klart ocli bestair.dt, foresviivat sjelva Lenne, oak- 
tadt hans nyss anforda, mera efter dagliga erfarenheten bildade 
vttrande, sasom E. Fries anmarkt ocdi tvdligen visat av flera stal- 
leii i Linnes botaniska arbeten, Dock torde ban aldrig ha tankt 
sig denna foranderlighet utstriickt langre an till uppkomsten av 
arterna inoin ett naturligt slagte. — Ja, det synes oss fullkomli- 
gen sakert, som nyss yttradas, att sjelva det av Zoologer och Bota- 
nister begagnade uttrycket; affinitet inellan arter och slagten, allenast 
berott pa en mer eller mindre bestilind forestiillning om deras ge- 
mensamma nrsprung. Da man talat om affinitet och analogi, 
samt derefter sokt att ordna djur- och vaxtarterna, sa maste detta 
sa forstas, att man tankt sig afhniteten sasom beroende pa verklig 
sliigtskap eller gemensamt ursprnng och analogien siisom bestaende 
i en lika iitbildningsgrad och derav beroende overensstiimmelse 
i form. 
Alit det har anforda utgor, sasom en hvar ser, inga bevis foi- 
liirans riktighet, utan anfores blott for att visa, att den ar ganska 
"ammal och att den ar (yrundad i de tlesta miinniskors forestiill- 
ning om saken. Det av Geologien hemtade intyget synes val na- 
got mera bevisande; men ilr det dock ej sii liinge vi icke kunna 
^ isa att foriindringar till nya genera verkligen ske eller fordom 
skett. Yi kunna siiledes icke antaga arternas foranderlighet i hogre 
grad sasom bevisad och kanna icke lagarna for en sadan, eller 
huru den skullc hava tillgatt, samt fii derfore icke i naturhistoriska 
skrifter behandla arterna annat iin sasom oforiinderliga eller inom 
ganska triinga griinser foriinderliga. ^len detta hindrar oss icke 
att anse foriinderligheten sasom ganska sannolik och sasom den 
enda antagliga forklaringen bland dem vi nu kunna uppstalla over 
de nuvarande organismernas tillkomst. Vi hemstiilla till en hvar 
huruvida man kan tilltro sig att antaga en ny skapelse fnin intet 
for hvarje ny, geologisk period; eller huruvida man kan antaga 
att miinniskan och ovriga djurarter, som nu finnas, skulle kimnat 
i sitt nuvarande skick leva under de hogst olika forhallanden av 
vilrma, fuktighet, atmosphieriskt tryck eller vegetation och tillgang 
pa foda m. m,, som maste ha iigt rum under de iildre jordforma- 
tionernas tid; t. ex. fore Kolformationen, eller under och fore de 
metamorphiska lagrens bildning, da hela jorden maste anses ha 
