VIII 
INLEDNING. 
2:o. Om begreppet affinitet, sasom gpund for ett natursystem. 
Da vi tala om uppgorandet af ett system for nagon dei av 
Naturalhistorien, kan fragan numera endast vara om ett, som 
atmistone forfattaren sjelv anser for nagorlimda '"naturligt" eller, 
enligt var nu varande kannedom ocli forestallning, naturenligt, 
d. ii. ett som sammanfor sliigtena och arterna i den man de an- 
ses vara ”affina”. Vi inaste alltsa soka att narmare ntreda, deis 
livad ajffinitet ilr eller anses vara, livarpa den beror ocli hvarpa 
den igenkiinnes; — deis for livad dndarndl ocli efter bvilka 
grunder systemet inaste vara forfattadt. Bada dessa fragor, som 
dagligen beliandlas af en livar sasom val bekanta ting, torde 
dock vid narmare paseende befinuas vara mindre klara for de flesta. 
Fragan livad affiniteten iir, eller livaruti den bestar, bnnes 
besvarad pa tviinne gaiiska olika siitt, niimligen, for st efter den 
asikten att djur- ocb vaxtarterna dro constanta: ”de iiro fran 
begynnelsen skapade sadana som de iinnu iiro” och ”de skola 
forbliva sadana sa liinge de finnas”; ”avkomlingarna bli alltid 
lika mcd sina foriildrar ocb forfiider”. — Denna asikt, som niir- 
mast overensstiimmer nied var erfarenliet, bar fran aldre tider 
varit incr eller mindre bestiimdt antagen av en stor dei Natur- 
forskare, nien tvckes egentligen lia viinnit stadga sasom en tros- 
artikel genoni IjINNES bekanta vttrande: ”Species tot nnmeramus, 
quot diverscT forma' in principio sunt creata' (Fundani, botanica, 
1740, n:o 157). Enligt denna iisikt kan affiniteten niellan arter 
och sliigten icke bli annat iin likbct i utseende ocb bildning 
samt dcrav beroende lifsyttringar. 
A andra sidan bar man antagit att arterna icke dro con- 
stanta, utan att atminstone nagon dei av avkonilingarna kunde 
bli betvdligt olika nied stam-foraldrarna, samt att denna foriin- 
derligliet kunde ga sa langt, att derigenom uppstode, ej blott 
sadana foriindringar som man kallar skilda arter, utan iiven nya 
djurformer, eller sii kallade sliigten, familjer o. s. v. — Hiirvid 
nuiste naturligtvis antagas, att de artforiindringar, som biist over- 
F. 2. Ci/pselo?)tor])ha\- Trochili; — Cypselinie; — Caprimulgi (cum Padargo? 
Cf. Huxlej 1. c. p. 44.5 et 469). 
F. 3. Coracomorphce: 
a) Normales, processibus maxillopalatinis iustructae; 
Fringilliformes nob. c. Tanagra et Pipra (Huxl. p. 452 et 470). 
Oscines s. Passeres reliqui omnes (planta tarsi integra vel divisa: cf. 
Huxl. p. 471 — 2). 
Scytalopodinaj (sterno postice, utr. bis inciso; cf. p. 471 — 2). 
/>) Menura (sola) caret proc. maxillopalatinis (p. 472). 
