26 CLAES ANNERSTEDT 
fullt tillämpats vid verkställigheten^ och tid för det förra hade ej 
saknats, då han haft hela tio år på sig, liksom det ej behöft saknas 
för det senare. Nu tillgick underverket på det enkla sättet, att 
det gamla beståndet i flygande fart, under flyttningen och när- 
mast efteråt, uppdelades på de nya tänkta^ vetenskapliga afdel- 
ningarna, utan att dessa på något vis signerats, utan att böckerna 
själfva signerades, än mindre signa för deras nya placering anteck- 
nades i katalogerna. Och därför, trots prydligheten af de i de 
nya ståtliga salarne uppradade bokmassorna, var samlingen 
blefven ett chaos indigestum, i hvilket det för hvarje år blef 
allt svårare att reda sig. Hvar en bok stått på Gustavianum 
visste man väl tack vare de gamla katalogerna, hvar den nu 
stod var ofta ganska svårt att säga. Och Schröder orkade ej 
ens föra omgestaltningen till slut; stora af delningar förblefvo 
obrutna och fingo stå som i den gamla lokaluppställningen. 
Samlingarna växte emellertid starkt i hans tid, hvilket 
berodde dels på det ökade anslaget, dels på stora donationer, 
hvilka, och detta fordrar ett ärligt erkännande, ej minst berott 
på det stora anseende som Schröder åtnjöt. I hans tid fick 
biblioteket sitt första statsanslag, i det riksdagen 1834 be\il- 
jade 1350 rdr. bco årligen (utöfver de 750 på universitetets stat) 
och nästan för hvarje år gaf mindre anslag. Och 1851 höjdes 
detta anslag i ett tag med 4,300 rdr. bco. Härför hade man i 
främsta rummet att tacka F. F. Carlson, som modigt motionerat 
om 6,000, efter att K. Maj:t blott begärt 1,500; ingenting 
antyder, att Schröder på något sätt medverkat till de höjda 
anslagen. Af de betydande donationerna böra några särskildt 
framhållas. 1830 skänkte Carl Johan professor Rafns samling 
af boktryck från Island. — 1831 kom Flemings boksamling 
(7,000 voll.) jämte hans handskrifter. — 1833 de Aschebergska, 
Meijerfeltska och Sparreska papperen, som hof marskalken J. 
Montgomery donerat 1818 och hvilka nu Öfverlemnades af 
' Hans timide medhjälpare och kommande efterträdare, C. J. Fant, hade dock 
tidigt yrkat på dyUka förberedande åtgärder. 
' Det finns ej något spår, att något skema för ombrytningen någonsin utarbetats, 
lika litet som att ett dylikt, äfven om det funnits, blifvit planmässigt och noga 
tillämpadt. 
