20 CLAES ANNERSTEDT 
Nils von Rosenstein, som handlade kanslersärendena, lagt sitt 
tungt vägande förord för den unge slägtingen, som gick förbi 
alla bibliotekets öfriga tjänstemän. Men valet var utmärkt 
lyckligt, och det är att märka, det Neikter året förut utmärkt 
den unge ämnessvennen som fullt kompetent för en dylik plats. 
Tidens simoniväsen medförde dock, att han till en tid måste 
afstå halfva lönen åt en af Gustaf Iir.s favoriter. 
Den ovanliga längden af hans chefstid medförde, att hans 
verksamhet satte djupare spår i institutionens historia, än till 
och med den glänsande Benzeliska tiden. Och om han äfven ej 
kan mäta sig med denne i begåfning, är det dock ett faktum, 
att han med ovanliga själsgåfvor förenade verklig lärdom (han 
kunde beklädt professur i mer än ett ämne), och dessutom ägde 
han en hos lärde sällsynt praktisk läggning; slutligen besatt han 
en mindre vanlig arbetskraft. Man tycker sig knapt kunna 
förstå, hur han medhunnit så mycket för biblioteket, då hans 
tid dessutom tagits så starkt i anspråk för andra uppgifter, 
fakultets- och konsistorie-göromål, inspectura aerarii, rektoratet 
och slutligen föreläsningarne i vitterhet, hvilken sista uppgift 
han tog på fullaste allvar. 
Hvad som utgjorde hans största besvär och förblir hans 
största minne är katalogsarbetet. Erfarenheten af de ofantliga 
svårigheterna vid de tätt förnyade inventeringarna dref honom 
att genast taga itu med utarbetande af en lokalkatalog, då ju 
samlingen var uppställd icke efter vetenskaplig indelning utan 
efter format och tillkomst i tiden. Med sådan fart drefs detta, 
att 1794 var det dåvarande beståndet katalogiseradt i 19 folio- 
band, till hvilka därefter kommo ytterligare 12 för accessioner 
i hans senare tid. Af dessa har han själf utarbetat åtskilliga 
och oftast de svåraste. Därefter tog han sig genast före att 
utarbeta en alfabetisk katalog, hvartill han fick särskild anled- 
ning af att presidenten K. A. Rosenadier förnyade sitt trettio 
år tidigare gifna löfte att kraftigt imderstödja tryckningen af 
en dylik. Kanslern godkände tanken 19 jan. 1796 och ålade 
universitetet att förskottera nödiga medel. Redan 1805 förelåg 
förra delen tryckt, fortsättningen fördröjdes något af besvär- 
