154 AXEL NELSON 
ker.' Vidare finnes av detta brev (dock utan påskriften) 
en gammal avskrift, ävenledes i folio; denna avskrift saknar 
sista bladet och slutar med orden ändogh hon på t hen (Cel- 
sius s. 59). Med denna avskrift hör på visst sätt samman ett 
i den Engeströmska samlingen i Kungl. Biblioteket i Stockholm 
av Klemming funnet och publicerat- blad, som är skrivet med 
samma stil på samma sorts papper och försett med marginal- 
anteckningar av samma hand (Sven Elofsson), som skrivit 
anteckningar i kanten på den i Riksarkivet befintliga avskriften. 
När Klemming publicerade det Engeströmska bladet (som han 
av allt att döma tog för ett original av Gylta), uteslöt han de 
tre första raderna och angav icke, att den text, som han tryckte, 
utgjorde just slutet av det av Celsius redan tryckta Gyltabrevet, 
fr. o. m. orden Jagh sendher (som följa omedelbart efter ordet 
Augusti, Celsius s. 61). Detta brevfragment förklarade Klem- 
ming vara ett brev ställt till konung Gustaf och skrivet, innan 
konungen skrev sitt i det föregående omtalade brev till Peder 
Swart den 31 dec. 1557, d. v. s. långt innan Gensvaret var påtänkt, 
än mindre tryckt. Detta Klemmings påstående är ett misstag, 
ty i det av Klemming tryckta stycket talas det uttryckligen om, 
att den danska krönikan icke är en ny bok, såsom den trott, som 
skrivit Gensvaret (»såsom then som samme Rijm dictedhe meener»), 
vars tillkomst han beklagar. Efter den i Riksarkivet ännu 
befintliga avskriften — innan den blev defekt — är den Palm- 
skiöldska avskriften gjord, vilket framgår därav, att i den Palm- 
skiöldska medtagits en och annan (däribland den viktigaste) 
av Sven Elofssons marginalanteckningar. När Palmskiöld lät 
göra sin avskrift, var dess förlägg fullständigt, d. v. s. ägde ännu 
ett blad, som innehöll slutet (d. v. s. från och med orden tijdh 
war ung till och med ordet Augusti, Celsius s. 59 — 61) av 
' I den ena av dessa böcker — Der Recht weg zu dem ewigen leben . . . U. o. 
1525 (nu i Uppsala universitets bibliotek) — skriver han sitt namn »Gylthe» och i 
den andra — Silii Italici Libri XVII. Belloriim, quae Romani aduersus Poenos ges- 
serunt. . . . Basel 1543 (nu i Kungl. Biblioteket i Stockholm) — »Gylte»; anmärkas 
bör dessutom, att den, som skrivit translationen, i påskriften använt den vid om- 
talande brukade namnformen (»Gyllten») och därtill stavat den med två -11-. 
- G. E. Klemming, Ur en antecknares samlingar [2:a uppl.] (Ups. 1880 — 82), 
s. 230 f. 
