PEDER SWARTS GENSVAR 1558 157 
sedan övergivit den tanken, att Gyltas brev var ställt till hertig 
Erik. 
I det föregående har gjorts ett försök att uppvisa, att det 
första och längsta av de av Celsius tryckta Gyltabreven är skrivet 
i Tyskland (i Lybeck?) kring mitten av augusti 155g till en tysk 
furste. Intet hindrar att acceptera den å konvolutet i Riks- 
arkivet påtecknade uppgiften, att det är en översättning av ett 
latinskt brev till biskopen av Osnabriick greve Johan av Hoya.^ 
Om Gensvaret på danskarnas krönika utlåter sig Gylta- inför 
biskopen på följande, onekligen om politisk klokhet vittnande sätt: 
» thet funnes nägre menniskior huilke udi tesse farligste tider hållit 
för stor lust att förnye the gamble twedrechter mett the danske, och nu först 
sware til thz som alrede för Trätie år sedan aff them schriffuet och dichted war, 
' Om denne Gustaf Vasas systersons underliga öden se den förträffliga fram- 
ställningen hos C. Stuve, Geschichte des Hochstifts Osnabriick, Th. 2 (Jena 1872), 
s. 150 ff. Den uppfattning om sin biskoplige systersons sinnelag mot Sverige, som 
konungen till sist fick, framgår av dennes brev till sonen Erik den 20 febr. 1560; 
se A'. Gustaf I:s reg., 2g, s. 428. Att den uråldriga, förnäma, regerande ätten Hoya 
kallas furstlig, är icke förvånande. Titulaturen »furste» brukar f. ö. även Märta 
Sture, f. Leijonhufvud, i ett brev till biskopen; se De la Gardieska archivet, D. 5 
(Lund 1834), s. 73. För kännedomen om biskopen av Osnabrucks förbindelser 
med Sverige och sina kungliga släktingar (och möjligen också med Jöran Gylta) 
torde ännu icke till fullo utnyttjat material finnas i den Historiska föreningens i 
Osnabriick arkiv; se C. Stuve, anf. arb., Th. 2, s. 151. — Att brevet är ställt till 
biskopen av Osnabriick, antager även E. M. Fant, Siipplenientum alterum Annaliuni 
typographicorum seculi XVI in Svecia (Diss. Ups. 1800), s. 8, dock utan att anföra 
källor eller bevis. För Geijer är emellertid adressaten fortfarande okänd, såsom 
framgår av hans uttryck »Bref af Göran Gylta till en Svensk Herre» i hans Svenska 
folkets historia, D. 2 (Örebro 1834), s. 14. 
" Jag citerar efter »translationen» i Riksarkivet. Gyltas intressanta och viktiga 
brev till biskopen av Osnabruck förtjänar att i sin helhet tryckas på nytt; Celsius' 
text, som är tryckt efter en avskrift av en avskrift, företer många oriktigheter, som 
tarva korrigering. — För en personlighet av Jöran Gyltas karaktär och politiska 
vidsyn fanns föga användning i dåtidens Sverige. Hans lidelsefria, objektiva bhck 
på händelser och förhållanden bragte honom understundom till övertygelser, som icke 
alltid stämde med statsmaktens innehavares. Att benämna honom »danskvän» 
vore att göra honom grym orätt, om däri inlades — vad som under de upprörda 
tider han själv levde i kunde ligga nära till hands — en antydan om förrädiskt sinne- 
lag mot eget land. Han var en politisk tänkare av europeiska mått, en renässans- 
och humanismgestalt i ordets bästa bemärkelse. Det måste betecknas som en svår 
förlust, att icke de många pohtiska rapporter, som han hemsände till konung Gustaf 
och som av denne — att döma av en mångfald yttranden i de i riksregistraturet 
bevarade breven, särskilt under åren 1558 — 1559 — • högt skattades, synas ha be- 
varats till vår tid. 
