l6() AXEL NELSON 
upplagan, som han då utgav. Det torde vara lämpligt att anföra 
Klemmings bevisföring med hans egna ord': 
»Den ena upplagan (a), den sannolikt äldre och indragna, har loo sidor, 
eller 4 sidor och 82 verser mer än den andra {b), hvilken, oaktadt en af de största 
rariteter i vår litteratur dock, icke är så ytterligt sälls\iit som den förra. Man 
har sagt [se den ofvan lämnade redogörelsen!] förhållandet vara motsatt, eller 
att den längre redaktionen skulle vara yngre och innehålla åtskilliga tillägg; 
men då skulle sällsjmthetsgraden vara omvänd. De i a befintliga men i b felande 
verserna, tillsammans 94, bära helt och hållet pregeln af att naturligen tillhöra 
stycket i ursprungligt skick, och deras uteslutande har, långt ifrån att förbättra 
sammanhanget, betvdligt rubbat det, särdeles på sista stället, der icke mindre 
än 62 verser saknas. I ersättning har b erhållit 12 nya verser, af hvilka några 
äro bestämda förbättringar. Anledningen till dessa uteslutningar lär väl nu 
svårligen kunna uppgifvas; måhända hafva några verser synts överflödigt starka, 
ehuru, eller emedan, många andra kvarstå icke mindre uttrycksfulla. Andra, 
såsom det sista långa stycket, hafva kanske befunnits innehålla för vidlyftiga 
enskildheter och därföre blifvit strukna. Stycket om Karl Knutsson och pre- 
laterna har väl biskopen-författaren funnit mindre nödigt och förmått koiiungcn- 
förfat tåren att låta utgå.» 
Klemming lämnar därefter en detaljerad framställning av, 
vilka verser som uteslutits eller tillagts i de olika upplagorna. 
Klemmings argumentering för sin ståndpunkt är lika litet 
bindande som de föregående bibliograf ernås för sin. De använda 
samma kriterium, nämligen tilläggens eller uteslutningarnas av 
den nutida läsaren på skäligen subjektiva grunder värderade 
lämplighet, men komma till motsatta resultat. Vad Klemming 
dessutom anför om sällsynthetsgraden såsom kronologiskt kri- 
terium, är av ingen vikt ifråga om en bok, där statistiken över 
antalet överhuvud ännu existerande exemplar rör sig med så 
ringa siffror; härtill kommer, att de nio nu kända ^ fördela sig 
tämligen jämnt på de bägge upplagorna. 
För att utröna upplagornas ordningsföljd bör man slå in på 
en annan väg och söka efter yttre typografiska kriterier, vilka 
tillåta ett objektivt bedömande. 
' G. E. Klemming, Ur en antecknares samlingar [2:a uppL], s. 235. 
- Var det av P. Wieselgren, Sveriges sköna litteratur, D. 3 (Lund 1835), s. 158 
såsona å Löberöd befintligt omtalade exemplaret numera befinner sig, är mig icke 
bekant. 
