196 o. WALDE 
offentliga och enskilda biblioteken icke utforskade i fråga om 
sina bokskatter med gammal svensk proveniens.' Säkerligen 
skulle en systematisk undersökning av våra samlingar från 
provenienssynpunkt giva ganska rika bidrag till historien om 
de svenska 1500-talsbiblioteken, men en sådan undersökning, om 
än påtänkt, är ännu ej utförd och torde taga en ganska rundlig 
tid att bringa till ett lyckosamt slut. 
Man kan emellertid utgå från att åtminstone under 1500- 
talets sista hälft ett ganska stort antal välförsedda privata 
bibliotek funnits i landet, låt vara att den sammanlagda bok- 
massan icke skulle blivit alltför överväldigande, när man f rån- 
räknat alla böcker som funnits i flera exemplar. Ty det är väl 
att antaga, att de flesta av dessa bibliotek varit tämligen en- 
hetliga i fråga om innehållet. Bland den högre adelns med- 
lemmar, särskilt dem. som stodo konungafamiljen nära och av 
Erik XIV och Johan III mottogo sina konstnärliga och litterära 
impulser, ha säkert funnits boksamlare av rang. Jag tänker 
då särskilt på dem som under århundradets sista upprörda de- 
cennium stodo främst i striden mellan den lagliga konungamak- 
ten å ena sidan, hertig Karl och hans parti å den andra, med- 
lemmar av släkterna Brahe, Bielke, Baner, Sparre och Posse, 
hos vilka börden i allmänhet var parad med vittomfattande 
kunskaper och djup lärdom. Män som Erik Sparre, Hogenskild 
och Ture Bielke, Gustaf och Sten Baner, för att blott nämna 
några, äro kända som högt bildade män, och de hava säkerligen 
alla, liksom Per Brahe och Nils Gyllenstierna, ägt större eller 
mindre bibliotek, om vilka vi dock i närvarande stund känna 
liotek, 255 nummer (Ebbe Kock, En svensk bokkatalog fräti 1500-talet; i NTBB, 
1920, s. 148 — 153), samt ett svenskt borgarbibliotek från 1598, 27 nummer (Samlaren 
8, s. 183 f.). Ett betydande bibliotek ägdes av en Nicolaus Johannis Smalandius, 
kapellan hos Göran Erikson Gyllenstierna. Detta bibliotek, som samlats under 
ägarens resor i sydligare länder, hamnade i Cederhielmska samlingen och i katalogen 
över denna förekommer ofta Nicolaus Johannis namn, ehuru någon samlad förteck- 
ning över hans böcker icke föreligger. En stor del av dessa kommo vid försäljningen 
av Cederhielmska biblioteket till Hammerska samlingen. 
■ Vilket storartat samlingsarbete Carlander's Svenska bibliotek och exlibris än 
utgör och hur oumbärhgt detsamma är för varje forskare på området, kan man icke 
blunda för att detta mera är ett verk av en bokintresserad dilettant än en vetenskap- 
ligt skolad forskare. 
i 
