294 EUGENE LEWENHAUPT 
vara medelpunkten för släktens tidtals mycket omfattande be- 
sittningar. I likhet med vad förhållandet varit inom många 
andra adliga släkter, som genom sina medlemmars duglighet 
eller förvärvad konungagunst uppstigit till rikedom och hög 
social ställning från samhällets lägre mer obemärkta lager, före- 
fanns ock här redan på i6oo-talet en tradition om ett förnäm- 
ligt ursprung, som satte släktens upphov i förbindelse med den 
gamla ansedda släkten Tre Rosor. Något säkert bevis för denna 
traditions riktighet har dock ej kunnat anföras. Som släktens 
stamfader måste ståthållaren i Nyköping Jöran Johansson 
(1525 — 1577) betraktas. Genom sitt gifte med en ättling av den 
gamla släkten Bölja befästade han en samhällsställning, som han 
troligen redan förut vunnit genom egen duglighet och därigenom 
förvärvad bevågenhet hos Södermanlands hertig. De minnen 
av honom, som släktarkivet bevarar, äro dels ett fåtal egendoms- 
handlingar från 1560, 61 och 73, dock i avskrift, och ett bytes- 
brev mellan honom och Gustav Vasa av den 17 juli 1560 i origi- 
nal, dels ett par brev till fru Carin i Sparresta 1561 och Anna 
Clemensdotter Hogenskild 1570 och hans räkenskaper som för- 
myndare för Erik Perssons till Mallma döttrar 1571 — 76. 
Rörande hans hustru Märta Nilsdotter af Bölja-släkten 
(f 1603), scm av sin moder ärvt Hvessingsläktens egendomar 
Torp och Gräfseboda, det sedermera av Gustaf Rosenhane be- 
byggda och efter honom uppkallade Haneberg, finnes ej mer än 
räkenskaper för Torp 1586, 93 och 1603. Biografiska anteckningar 
rörande henne 1552 — 1603 och mannen 1525 — 76 samt liknande 
1561 — 76 finnas nedskrivna på 1600-talet men ånyo utredigerade 
på 1800-talet. 
Sonen Johan Jöransson (1571 — 1624), som stod i stor 
gunst hos och erhöll många förtroendeuppdrag ej blott av fad- 
rens gynnare Karl IX utan ock av Gustaf II Adolf, vilken i6i2 
utnämnde honom till ståthållare i Nyköping, var enligt sonsonen 
Johans omdöme i dennes självbiografi »en klok och lärd man». 
Möjhgt är att hans sysslande med och ordnande av det kung- 
liga kansliets handlingar, vilket ålåg honom, sedan han 1599 
blivit utnämnd tiU »Riksens öfverste secretarius», väckt hans 
