RIKSRÅD — SPRÅKFORSKARE 
MED ANLEDNING AV ETT PAR NYFUNNA BROTTSTYCKEN AV 
BENGT SKYTTES ETYMOLOGISKA VERK 
Av ANDERS GRAPE 
Som bekant är språkforskningens historia i Sverige — liksom 
så många andra sidor av svensk lärdomshistoria — endast 
partiellt undersökt och skildrad. Vad som på detta område 
verkligen presterats har naturligt nog i första hand kommit att 
gälla den forskning, som ägnat sig åt vårt eget språks studium, 
alltså den svenska språkforskningen i egentligaste mening. Men 
för uppgiftens övriga sidor, för de insatser som från svenskt 
håll gjorts i allmän och utländsk lingvistik, synes man ha haft 
jämförelsevis ringa intresse till övers.' 
Måhända bör man dock ej alltför strängt döma vad under- 
låtenheten härutinnan kan ha förbrutit: uppgiften har säker- 
ligen icke alla gånger tett sig alltför lockande, i varje fall icke 
när det gällt den jämförande och etymologiska språkforskningen. 
Vår komparativa lingvistik i dess moderna gestaltning är ju som 
bekant en jämförelsevis ung skapelse. Föga eller intet har den 
tagit i arv från äldre tiders trevande försök på detta område, 
vilka ju mestadels excellerade i dristiga och fullständigt godt vek- 
liga ordsammanställningar, gemenligen baserade på den obe- 
' Av litteraturen från senare tid kan man ha skäl att erinra om de översikter 
som ges i Schuck o. Warburg, Illustr. svensk litteraturhistoria, de skildringar av 
språkstudiet vid resp. universitet, som lämnats av Annerstedt, Weibull och Heikel, 
ett och annat specialarbete som t. ex. K. U. Nyländers om Semitiska studier i 
Sverige (i Ny svensk tidskrift, 1889), monografier över språkmän som B. Swartlings 
förtjänstfulla arbete om Georg Stiernhielm, hans lif och verksamhet (Upps. 1909) o. s. v. 
