RIKSRÅD — SPRÅKFORSKARE 335 
där han tidvis torde ha fört en rätt orohg och kringirrande till- 
varo. Bortsett från ett besök i hemlandet kort efter Karl XI:s 
myndighetsförklaring, vistades han utrikes ända till år 1676, 
då han definitivt återvände hem. De försök till rehabilitering 
som på olika tider gjordes än av honom själv, än av inflytelserika 
fränder som t. ex. hans systerson Johan Gyllenstierna, förblevo 
resultatlösa, varför han även efter hemkomsten fick tillbringa 
sina återstående dagar som enskild person. Mestadels tycks 
han ha vistats på sina gods, särskilt Grönsö i Uppland. I augusti 
1683 slutade han sina dagar i Stockholm. 
Eftervärlden har dömt strängt om Bengt Skytte som statsman 
och som personlighet överhuvud. För den hävdvunna histo- 
riska uppfattningen ■ — företrädd särskilt av Fryxell — framstår 
han i snart sagt ogynnsammast möjliga dager: som den personi- 
fierade opålitligheten, den typiske vinglaren, den där efter sitt 
avslöjande allt mera påtagligt spelar en roll, som står narrens 
och äventyrarens eller kanske rent av den medvetne bedragarens 
mycket nära. Och ytterligare utmejslad av Viktor Rydberg — i 
Friby tåren på Östersjön — har hans personlighet ingått i vår 
litteratur som typen för den utstuderat listige intrigören, den 
hale och smidige partichefen, som driven av en omätlig makt- 
lystnad låter alla hänsyn fara och anser vilka medel som hälst 
tillåtna. Det må nu villigt erkännas, att Skyttes karaktär före- 
ter åtskilliga drag av föga tilltalande art — teckningen torde 
dock i ena som andra fallet vara betydligt chargerad. Och man 
har svårt att helt värja sig för det intrycket, att den katastrof- 
artade epilogen här som ofta sker kommit att i viss mån för- 
rycka uppfattningen och fått undanskymma förtjänsterna hos 
en lång och i många avseenden givetvis både dugande och hed- 
rande ämbetsmannabana. 
Emellertid må här den frågan fullständigt lämnas öppen 
och hänskjutas till fackmännens prövning, huruvida Bengt Skytte 
som statsman förtjänar en annan och mildare dom, än den som 
gemenligen avkunnas över honom — ett står i varje faU fast: 
