338 ANDERS GRAPE 
sådan prestation, säkerligen en frukt av många års mödor, kan 
ju icke allvaret i hans forskning längre sättas i något som hälst 
tvivelsmål. 
Måhända kan det vara ägnat att väcka någon förundran, 
att en man i Bengt Skyttes ställning kommit att omfatta språk- 
vetenskapen med ett så levande intresse, att han till och med 
inlåtit sig på egna forskningar av en betydande omfattning. Här- 
vid bör man dock icke förglömma, att det redan i tidsandan fanns 
mycket, som kunde verka i denna riktning: språkforskningen 
stod så att säga på dagordningen, ej minst den jämförande och 
etymologiserande. 
De första allvarliga ansatserna hade redan före 1500-talets 
utgång yppat sig i Holland, och under det följande århundradet 
framträder här en lysande rad filologer, som göra de nederländska 
universiteten till språkstudiets centrum för långa tider framåt. 
Allteftersom dessa studier skjuta fart även i andra länder, er- 
håller den jämförande lingvistiken ett allt tydligare framträ- 
dande patriotiskt, för att icke säga chauvinistiskt drag, som 
föder en ädel tävlan mellan nationerna: det gäller ju att i gör- 
ligaste mån leda i bevis, att just ens eget tungomål och intet 
annat är det äldsta, urspråket, som givit upphov åt alla de övriga. 
Och hand i hand med språkstudiet strävar tidevarvets älsklings- 
vetenskap, den antikvariska forskningen, mot samma mål. 
I Sverige skulle ju det utgående 1600-talet se dessa forskningar 
kulminera i det storslagna verk, som på det mest oförtydbara 
sätt bar prägeln av såväl förtjänsterna som felen i deras an- 
läggning, utförande och tendens — Atlantican. Men redan långt 
tidigare hade en Johannes Burens, en Georg Stiernhielm och 
andra slagit in på de vägar, som Rudbeck en gång skulle trampa. 
Särskilt sysslade Stiernhielm som bekant i mycket stor ut- 
sträckning med språkvetenskapliga forskningar — låt vara att 
dessa delvis stannade vid ansatser och ofullbordade utkast — 
och han baserade sina etymologier på ett språkfilosofiskt system, 
vida klarare genomtänkt och skarpare formulerat, än man 
vanligtvis finner hos hans samtida.^ 
'■ Jfr SwARTLiNG, anf. arb., s. 76 ff. 
