350 ANDERS GRAPE 
grundwal till monga så wael Andelige som Wserszlige in till denne 
dagh okunnige wetenskaper och större styrckio till dem man har 
och weet». I dessa antydningar, som ju icke kunna berömmas 
för någon högre grad av klarhet — det dunkla talet var dock 
kanske icke alldeles oavsiktligt — går ju åtskilligt igen av det 
uttalande Skytte en gång gjort rörande Stiernhielms verk och 
hans språkfilosofiska system, ehuru den räckvidd och betydelse 
han nu tillmäter sin egen forskning synes vara betydligt vidgad 
och fördjupad. I skrivelsens fortsättning förklarar han sig ha 
lyckats intressera konung Karl Gustaf för sitt arbete, vilken, 
»seendes de laerdeste personers så i Frankrijke som annorstaedes 
skrifftelige approbationer, allernådigst tilsagt hafwer wid et 
fredligit tilstånd, att wela sådant alment nyttigt och tjsenligit 
waerk befordra». På den grund vänder han sig nu i första hand 
till rikskanslern, såsom den där framför andra av Gud blivit 
»begåfvvat med förstånd och Myndighet», och utbeder sig hans 
medverkan för att erhålla antingen en »publiq tiaenst», som till- 
läte honom att fullfölja arbetet i fråga, eller också en »erklaech- 
Ijg och med waerketz storhet lijkmastig» anslagssumma av kronans 
medel, enär han ju med detta sitt verk »naest Guds aehra, för- 
ngemligast . . . wårt kaere faederneslands och nations aehra [sökt] 
at betisena och formera». Men trots hans enträgna uppmaning 
till kanslern att detta hans »loflige och nödige förehafwande emot 
alla wijdrige och okunnigas dommar förtrseda; och mera de 
laerdeste maens judicia och siaelfwa waerketz waerdighet haer 
uthinnan ansee», lämnade denne hans hänvändelse utan allt 
avseende: i rådet omtalade han visserligen den ii febr., att Skytte 
ingivit »en Skrift hvarutinnan han talte om sijn dessein öfver 
ett Etymologico, dhet han hade i sinnet att fulborda»\ men 
det tycks också ha varit allt. Ej ens den framställning Skytte 
samtidigt gjort om tillstånd att dels för »detta waerks baettrande», 
dels för hälsans vårdande få resa utrikes blev nu bifallen; det 
skedde först efter förnyad framställning på försommaren 1665. 
Det är möjHgt att Skytte, som Arnheim ifrågasätter, vid sitt 
'■ G. Adlersparres Handlingar rörande Sveriges äldre, nyare och nyaste historia 
D. 8 (Sthm 1832), s. xxi. 
