RIKSRÅD — SPRÅKFORSKARE 35I 
besök i Paris under vintern 1666 — 67 sökt att intressera någon 
mecenat för sitt etymologiska arbete och vid franska hovet sökt 
erhålla något ekonomiskt understöd för dess genomförande. 
Förmodligen har han väl i så fall främst satt sitt hopp till den 
store Colbert, den generöse gynnaren av konst och vetenskap. 
Men sannolikt ha dock redan här hans stora Sophopolis-planer 
på ett dominerande sätt börjat träda i förgrunden. Utan all 
fråga blev ju detta fallet under hans Berlin- vistelse, då utsikter 
för deras förverkligande började yppa sig, även om man å andra 
sidan torde kunna taga för avgjort, att den av honom själv idkade 
språkforskningen och dess tillgodoseende starkt legat honom i 
tankarna, när han upptimrade det stolta lärosäte, som dock aldrig 
skulle bli mer än ett praktfullt luftslott. 
Av de få mera direkta uttalanden om Skyttes språkforskning, 
som man känner från hans mångåriga utrikesvistelse, är särskilt 
ett av stort intresse, detta därför att det härrör från en av tidens 
störste andar, från ingen mindre än Leibniz. På våren 1667 
hade denne i Frankfurt am Main sammanträffat med Skytte, 
som tydligen på den unge lärde — Leibniz hade kort förut 
20-årig absolverat sin juris doktorsgrad — gjort ett visst intryck 
med skildringar av sina många resor och sina språkvetenskap- 
liga arbeten. Ty ännu nära trettio år senare, långt efter det 
Skytte gått ur tiden, berättar Leibniz härom i ett brev till Spar- 
wenfeldt, dat. den 6 dec. 1695, på tal om språkens betydelse 
för kännedomen om folkens ursprung: »Mr Bengt Skytt me 
disoit un jour luy meme, qv'il auoit ramassé les racines de qvan- 
tité de langues mais je ne scjay si cela ne s'est perdu».^ Och även 
i den samling anteckningar och uttalanden av Leibniz, som J. F. 
Fel ler sammanfört under titeln Otium Hanoveranum-, före- 
finnas flera intressanta uppgifter om Skytte och hans verk, 
däribland följande: »Skyttius in lingvarum cognitione summam 
*■ Jfr Leibniz' bref till Sparfvenfelt, utg. af H. Wieselgren (Antiqvar. tidskr. 
f. Sverige, D. 7: nr 3), s. 8. Då jag genom välvilligt tillmötesgående från Provinzial- 
bibliothek, Hannover, satts i tillfälle att nyttja Leibniz' originalkoncept, anför jag 
ifrågavarande passus i oförändrad stavning. 
" Otium Hanoveranum sive miscellanea ex ore &■ schedis . . . Godofr. Guilielmi 
Leibnitii . . . (Lips. 1718). 
