RIKSRÅD • — SPRÅKFORSKARE 359 
af hwilckom ensammen, alla högsta Gåfwor och Wettenskapper komma, som 
till Ed. Kl; Mayi (som näst Gudh, dheras befordrare på Jorden är) som till 
heela Menniskeliga Släcktedt, hwilcket detta mit wärck, kan och lär gagna, 
det samma nu ytterligare. Ed: Kongl: Mayi, medh desze få radar, underdånigst 
at föredraga, och Ed. Kl: May:t£ allernådigste patrocinium, det at undcrläggia; 
medh underdånigste ansökning, om tiänlige och nödige medell, till desz nnder- 
stödiande, så mycket, som Ed: Kl: Mayi sielf, allernådigst behagar och för- 
meenar, min egendom kunde garantera och godt giöra, en sådan, mig för- 
sträckte summa, i fall föreskrefne mit opus, icke skulle i wärcket stält blifwa, 
hwar på iag doch Ed. Kl: Mayi bådhe med denne min underskrifft, som och 
medh min Egendom underdånigst försäkrar, i fall Gudh mig liffwet spar, och Ed. 
Kongl: Mayi mig dhe ting, som iag nödigast, till detta wärcket behöfwer, deel- 
acktigh giör; Så at Ed. Kongl: Mayi, intedh kan taga någon affsaaknat, uthi 
det, som mig här till medhdeelas. Men mehra sig förwärfwar, igenom mit arbete, 
lijka ähra som Alexander Magnus, igenom Aristotelis böckers patrocinerande, 
fast mehra, än igenom sina Segerwinningar, sig förwärfwat hafwer; Efftersom dhe 
medh tijdhen, äro förgångne, men hans befordrat opus, står än, och förmodhe- 
hgen lär stå; så länge Werlden står. Hwilcket iag icke twiflar, och igenom mit 
opus, lärer Ed. Kongl: Mayi wederfahras, om Ed. Mayi, som Ed. Mayi wäl 
kan, och wärcket ärfordrar, allernådigst behagar, det at befrämia. Refallandes 
till ett sluth, så mig, som förbem''^ mit Wärck, uthi och under Ed: Kl: May'^ 
allernådigste patrocinio, sampt Ed. Mayi under Gudz densz alldra högstes 
nådigste beskärm, innerligast och troligast. Förblifwer, 
Eders Kongl: May^^ 
allerunderdånigste och troplichtigste 
vndersåtare 
Stockholm Bengtt Skytte. 
d. 21 Aprilis 1682. 
Utanskr. : 
Sa Majeste 
Le Roy 
de Sveda, 
Treshumblement. 
Det kan ju icke påstås att det är någon överdriven anspråks- 
löshet, som träder en till mötes i detta aktstycke — den överskatt- 
ning av arbetets värde och betydelse, som ju redan tidigare 
spårats hos författaien, har tydligen nu på ålderdomen stegrats 
nära nog till orimlighet. Man torde härvid dock böra ihågkomma, 
att det är en man som, efter nära tjugo års besvikelser och grä- 
melser inför upprepade men ständigt misslyckade försök att 
