388 AKSEL ANDERSSON 
ställen förmå, att en illiterat Räntmästare bör niuta rang immediaté näst efter 
Professores; 3° Ingen bättre wet, hwad Räntmästare tiensten tillhörer, än Jag, 
som den förestått/ 
Konsistoriets svar till kanslern den 14 maj 1703 relaterar 
huvudsakligen de från båda sidor anförda motiveringarna: »en 
och annor» har röstat i här ovan sist angivna riktning på de rela- 
terade skälen, »men största delen av konsistorium fallit på den 
meningen, att bibliotekarien med dem, som hädanefter bliva 
professorer, kunde njuta sin rang efter åldern med dem i tjänsten, 
emedan 1° ». . . ; och hemställer slutligen frågan till kanslerns 
hög\dsa godtfinnande. — Konsistoriet intog således nu en helt 
annan och välvilligare hållning i förhållande till den unge bib- 
liotekarien än vid sammanträdet den 8 oktober 1702. Och detta 
får säkerligen, såsom Annerstedt framhållit, sin förklaring dels 
däri, att man snart fann, vilken såväl för universitetet i det hela 
som för biblioteket värdefull vinning man gjort genom den i 
förstone ovälkomna utnämningen, och dels i hänsynen till faderns 
ställning som prokansler, sedan den första häpenheten vid över- 
raskningen lagt sig; vad man kunde läsa mellan raderna i kanslerns 
brev har för\dsso icke heller saknat sin betydelse. Att den unge 
Benzelius redan då var bekant för lärdom, framgår av C. Lundii 
ovan (s. 387, not i) anförda yttrande till protokollet.'^ 
Konungens resolution, som följde den 27 juni från Thorn och 
upplästes i konsistorium den 15 augusti, tilldelade bibliotekarien 
rang med professorerna efter ålder i tjänsten: 
Carl med Gudz nåde . . . 
Wår ynnest och nådige benägenheet med Gudh Allzmäcktig Troo-Tienare 
Rector och samtal. Professores. Wij hafwe utaf Wårt Rådh och Stats Secre- 
teren Gref Carl Piper förnummet, hurusom hoos Eder något twifwelsmåhl skall 
' Bellmans åberopande av de skäl, som anfördes »förra gången, då om samma 
ärende blev proponerat», och Arrhenii av »det förslag, som sist häröver fattades», 
måste syfta på konsistorii sammanträde den 8 okt. 1702, eftersom därefter pro- 
tokollen intet förmäla om någon diskussion i frågan förr än nu den 6 maj 1703. 
Anmärkningsvärdt är likväl, att Arrhenii uppgift om det, som »sist» beslöts, icke 
överensstämmer med beslutet den 8 okt. 1702 (se ovan sid. 379). Antagligen 
syftar Arrhenius på något under diskussionen framkastat yrkande. 
* Om Benzelii studier och lärda förbindelser under den utländska resan 1697 — 
1700 se Forssells anförda arbete, s. 25 ff. 
