FORVARV AV LINNEANSKA ORIGINALMANUSKRIPT 413 
Sign. X 232. Oktav, (16X10 cm.). När handskriften kom till Uppsala, 
bestod den av 203 lösa blad, vilka Ekman hade numrerat med bläck i den ord- 
ning de lågo, då han mottog manuskriptet. Bl. 35 och 36 äro oskrivna. Blad 
112 hade tidigt på okänt sätt förkommit. Sedermera inbands samlingen, och 
J. H. Schröder har på försättsbladets versosida gjort anteckningar om hand- 
skriftens historia. — Bland de Linneanska handskriftssamlingarna i Linnean 
Society i London finnas 14 lösa blad, som höra till Nemesis divina. 
Det ojämförligt viktigaste förvärvet av Linnémanuskript 
gjordes i slutet av år 1852, då universitetsbiblioteket genom köp 
för 66 rdr 32 sk. banko blev ägare av icke mindre än sex ori- 
ginalhandskrifter, alla ungdomsskrifter av Linné. De hade ägts 
av professor R. Scheringsson, lektor och bibliotekarie i Väs- 
terås, född 1759, död 1849. Hans kvarlåtenskap ärvdes av hans 
hushållerska, mamsell Johanna Sophia Littorin. I bo- 
uppteckningen efter Scheringsson, som hölls den 7 juni 1849, äro 
de icke upptagna, utan troligen ha de efterlämnade manuskripten 
ansetts värdelösa. Mamsell Littorin påstås ha avyttrat sådana 
åt köpmän i staden. De Linneanska handskrifternas ringa for- 
mat ha väl ej gjort dem lämpliga för kryddboden. Men troligen 
ha de ansetts behöva sakkunnig granskning, ty dåvarande fi- 
losofie studeranden, sedermera professor C. E. Bergstrand 
hade ombetts se på dem, och härav blev följden, att de hem- 
bjödos åt Uppsala universitetsbibliotek. Bergstrand har också 
utställt och kvitterat räkningen den 6 dec. (Upps. Acad. assign. 
räkn. 1852: 331). Huru hade dessa manuskript kommit i Scherings- 
sons händer? Ja, därom kan iag för närvarande ej yttra mig. 
Jag har gått genom hela den här förvarade, för övrigt mycket in- 
tressanta korrespondensen mellan J. H. Schröder och Scherings- 
son, som pågick i nära 50 år, i tanke att där finna någon uppgift, 
men förgäves. Th. M. Fries, som höll föredrag om manuskript- 
förvär\'et vid 1856 års naturforskaremöte', har ingen gissning om 
deras historia. 
Ewald Ährling har i sin upplaga av Flora Dalekarhca 
^ Th. M. Fries, Om några nyligen upptäckta Linnéanska nianiiskripter . (I 
Forh. v. de Skand. Naturf. 7. Mode i Christiania 1856, Chra 1857, s. 281 — 301.) 
