NORDINSKA HANDSKRIFTSSAMLINGEN 46g 
stikminister — om ej till namnet, så dock till gagnet — under 
de sista åren av Gustav III:s regering. Såsom skapare av 
och ledande kraft i den ecklesiastika beredningen tillkommer 
honom i främsta rummet förtjänsten av att den Schröderheimska 
pastoratshandeln avlöstes av värdigare och rättvisare förhållan- 
den i fråga om det prästerliga befordringsväsendet. Under dessa 
Gustav III:s sista år spelade f. ö. Nordin en framskjuten pohtisk 
roll, framför allt såsom en konungatrogen ledare av prästestån- 
det. Efter Gustav III:s död miste Nordin liksom andra gustavia- 
ner sin plats och fick återgå till den befattning han innehaft före 
17S6, ett lektorat i Härnösand. Någon politisk roll spelade han 
ej längre, om man undantager, att han vid riksdagarna 1800, 
1809 och 1810 alltjämt var en av de ledande i prästeståndet. 
År 1805 utnämndes han till biskop i Härnösand och nedlade som 
sådan till sin död 1812 ett nitiskt arbete för kyrkans och skolans 
bästa. 
Nordins politiska och kyrkliga gärning får emellertid ej 
undanskymma hans vetenskapliga. Den tillhör väsentligen ett 
tidigare skede av hans liv, åren intill 1786. Såsom en av Ihres 
mest lovande lärjungar hade han år 1773 vid 24 års ålder promo- 
verats efter att ha försvarat en avhandling, som utgjorde en 
kritisk granskning av några källor till den svenska medeltidens 
historia. Året därefter förordnades han till docent vid Uppsala 
universitet i gotisk litteratur och nordiska antikviteter. Även 
sedan han blivit lektor, vilket inträffade redan 1775, bibehöll 
han sitt vetenskapliga intresse, och 1782 blev han i tillfälle att 
åter odelat ägna sig åt vetenskapen, i det han då erhöll tjänst- 
ledighet från sitt lektorat i och för arkiv- och biblioteksstudier 
i Stockholm. Det arbete, för vilket tjänstledigheten beviljats, 
var att förbereda utgivandet av Sveriges äldre historiska källor, 
såväl författare som urkunder. Redan under sin Uppsalatid 
hade Nordin börjat göra samlingar härför, speciellt under åren 
1773 — 1775, då han tjänstgjorde såsom amanuens vid univer- 
sitetsbibhoteket. Under Härnösandsåren fortsatte han därmed, 
och åren 1782 — 1786 ägnade han sig helt däråt. Även efter för- 
ordnandet till ledamot av ecklesiastikberedningen sysslade han med 
