t 
538 ARVID HJ. UGGLA 
en del fall äro osäkra, framstår likväl det till biskop Guöbrands 
förfogande stående tryckeriets verksamhet som högst betydande, 
särskilt som bland dess alster förekommer ett så storartat verk 
som Bibeleditionen av 1584. Och det är då att märka, att 
biskopen i stor utsträckning själv lagt handen vid dessa böckers 
författande, översättning eller bearbetning. Senare stiftschefer 
följde hans föredöme, och bokprodnktionen på Island har varit 
ganska ansenlig, i synnerhet om man betänker, att den under 
omkring tvåhundra år utgick från ett enda tryckeri. 
Även ur typografisk s\Tipvmkt erbjuda dessa bokalster 
många egenartade drag av intresse, vilka få sin förklaring ur 
de begränsade resurser, varmed man hade att röra sig. Härtill 
kommer ännu en omständighet, ägnad att öka det intresse, 
som för bokvännen knyter sig till denna litteratur : det är den 
sällsynthet, som numera utmärker många av dessa böcker, även 
sådana av ett relativt sent datum. Det ligger i förhållandenas 
egen natur, att så skall vara fallet. Beräknade för en befolk- 
ning a\- ringa antal måste dessa trjxkalster hava utgått i 
jämförelse\ds få exemplar, även om hänsyn tages till den \ntt 
utbredda lust för bokliga sysselsättningar, som alltid utmärkt 
Islands inbyggare. När sedan de faktorer fått göra sig gäl- 
lande, som överallt småningom decimerat de en gång tryckta 
exemplaren, särskilt då det som här rör sig om böcker, avsedda 
för bruk i det dagliga livet, biblar, andaktsböcker, lagböcker, 
är det förklarligt, att resultatet blivit det antydda. Av naturliga 
skäl ha i äldre tid endast få exemplar kommit utom Island, 
och samlarintresset S5mes tämligen sent ha riktat sig på denna 
litteratur. 
En ogynnsam omständighet har också legat i biblioteksför- 
hållandena å Island. Väl funnos boksamlingar vid de gamla 
stiftssätena Hölar och Skålholt, men dessa synas i huvudsak 
ha skingrats i samband med stiftsstyrelsens förläggning till Reyk- 
javik i slutet av 1700-talet. Numera torde dock Islands national- 
bibliotek, Landsbokasafn, vilket 1918 kunde fira sin hundra- 
åriga tillvaro, äga en tämligen komplett samling av isländsk 
litteratur, delvis tack vare införlivande av betydande privata 
