28 
utom Alperna mer eller mindre inverka modifierande på de 
heiTskande NO- och NV-riktningarna, i det de åstadkomma 
trapp- eller vågformigt in- och utgående krökningar hos dessa. 
Sålunda bildar linien a— bioCn (27^; 47^44'), hvilken sed- 
nare pol således ligger invid nordliga stranden af Bodensjön, 
nordliga gränsen af Al})kedjan, (den sydliga kan uttryckas 
genom linien a — bg.^Cag); vidare går den öfver sydliga gränsen 
af Schwarzwald — Vogesernas primitivterräng, nordliga gränsen 
af central-Frankrike samt sydliga gränsen af Bretagne’s pri- 
mitivterräng; Donau, Rhen och Loire följa under vissa delar 
af sitt lopp denna linie. En annan O — V-linie a— b^Cä går 
utmed nordliga gränsen af det Sachsiskt— Böhmiska kristalli- 
niska gebitet, sydliga gränsen af Harz nordliga gränsen af 
Rhentraktens devon-gebit samt sydkusten af England. Af 
N — S-linierna inom medlersta Europa må åter märkas c — ab.^j, 
^orn går utmed floden Theiss, c — ab^ utmed Donaus N — S- 
liga lopp, c— ab,i utmed Oder t. e. d. samt Moldau, c — abj^^ 
utmed en del af Elbe och dess bifloder från söder samt 
Naab; c- äbjy utmed vestra gränsen af Vogeserna samt sjö- 
alperna; c— äbii öfver vestligaste ändan af Rhentraktens 
skiflergebit samt östra gränsen af central-Frankrikes kristalli- 
niska terräng och således parallelt med Rhone’s N — S-liga 
lopp samt c — ab^ utmed östra gränsen af Bretagne’s kri- 
stalliniska gebit samt vestra kusten af Syd-Frankrike (Les 
Landes). 
Såsom man af det ofvanstående torde tinna kan man 
genom dessa zonlinier erhålla en åskådlig bild af de strati- 
grafiska och orografiska förhållandena; och de linier, som 
äro nödiga för att uttrycka dem, visa sig vara i allmänhet 
jemförelsevis enkla, ehuru såsom naturligt är mera kompli- 
cerade i det centrala Europa, d. v. s. på ömse sidor om linien 
c — b, än i det östra Europa. Under det att öfver det Euro- 
