29 
peiska Ryssland endast tre eller fyra N — S-linier förefinnas 
med en koeficient, (nämligen de med koeff. 2 — 5, eller sådana, 
h vilkas ab-poler uppkomma genom upprepad sammansättning 
med b, primära linier, såsom man kunde beteckna dem, till 
skilnad från de af dem genom ytterligare sammansättning 
sinsemellan uppkomna sekundära, tertiära o. s. v.), finner 
man i medlersta Europa samtliga öfriga med koeficienter 
mellan 5 ända till oc. Detta förhållande i kristallografiskt 
hänseende står i öfverensstämmelse med den vida vägnar större 
komplikation i geologiskt hänseende som central-Europa före- 
ter gentemot östra Europa. Och denna komplikation når sin 
höjdpunkt i Alperna, der en sammanträngning af såväl primära 
N — S-linier som äfven O — V-linier förekomma. 
I Nordamerika kan den i geologiskt hänseende vigti- 
gaste punkten sägas vara den, som bildar vändpunkten mellan 
den NO- och NV-liga grenen af den öfver Brittiska Amerika 
utsträckta archeiska formationen, och hvilken punkt är be- 
lägen mellan sjöarna Huron och Ontario. Denna ort mot- 
svaras af den i kristallografiskt hänseende vigtigaste polen, 
nämligen äc (297^; 45^), från hvilken zonlinierna äc — bc 
och äc — bc .2 utgå conformt med de nämnda grenarna af 
den archeiska formationen. Detta stora i en vinkel böjda 
primitivterritorium motsvarar de många, äfvenledes af NO- 
och NV-linier begränsade smärre, som man finner i Europa: 
det V-Alpiniska, det V-BÖhrniska, det V-Bretagniska, det 
S-Norska, det S-Finska m. fl. Och då sålunda sjelfva grund- 
valen för den geologiska formationsbyggnaden i Nordamerika 
företer en större enkelhet än den i Europa, förklaras deraf 
den större enkelheten i Nordamerikas geologi jemförelsevis 
med Europas, hvilken af Dana ni. fl.' blifvit framhållen, och 
som står i sammanhang med ofvananförda åtskilnader i af- 
seende på de orografiska förhållandena. 
