Den sistnämnda Knien (ab— bgC.^) hör till samma system 
som ab — bca d. ä. den går ungefär parallelt dermed genom 
sydvestra Finland öfver polerna a^bi^Cgs; a 2 b 8 Ci 5 och absCjo 
(3.8^ 19'; 62^^ 59'). Till samma system hör äfven den östra 
conformt med skiffersträckningen gående Knien agbsCio — 
%b 9 C 2 o- Sammanbinder man den sednare polen (45^ 26'; 
64® 29') med den förutnämnda polen abäCio» så erbålles en 
till äb-systemet hörande Knie, och likaså genom samman- 
bindning af polen agb^Cjo (48® 48'; 61® 42') med' a4bjL7C3o 
(40® 14'; 59® 48'}, skärningspunkten mellan äbc— bc .2 och 
äbg — abaCg, en annan äb-linie, som går öfver södra delen af 
Hangö-åsen conformt med den allmänna strykningsriktningen 
hos gneisen söder om denna ås samt vidare öfver sträck- 
ningen af Saiina-strandås, i det den begränsar det Wiborgska 
rapakivigranitgebitet från det södra gneisgranitgebitet. 
I allmänhet bör dock noga märkas, att dessa linier icke 
hafva betydelse så mycket med afseende på deras absoluta 
som icke mer i anseende till deras relativa läge eller deras 
strykningsriktning. Ty likasom man vid betraktningen af de 
kristallografiska förhållandena axlarna, kanterna och planerna 
bos de i naturen förekommande kristallerna egentligen har 
att fästa sig blott vid deras inbördes läge, så måste detta 
äfven gälla vid kristallografins tillämpning på geologin. Men 
likasom man i den rent theoretiska kristallografin d. ä. 
vid betraktningen af de s. k. ideala kristallerna abstraherar 
ifrån de oregelbundenheter, som kristallerna i naturen äro 
underkastade, så måste man äfven i den kristallografiska 
geologin betrakta saken idealt d. ä. betrakta zonlinierna icke 
blott såsom antydande vissa riktningar utan såsom verkliga 
till sitt absoluta läge bestämda linier, så mycket mer som 
de äfven i detta afseende kunna hafva en verklig, reel be- 
tydelse. 
