38 
stryker utmed den södra kusten tvärsöfver Högland. Denna 
linie, som således åtskiljer Finlands primitivterräng från Est- 
lands silurterritorium, är äfven i kristallografiskt hänsende af 
betydelse, i det den förenar de vigtiga polerna ac och b2C3. 
De öfriga kustlinierna utgå från polen ab5Cio} som bildar 
en orografisk hörn- eller knutpunkt, åt NO till a^bgsCeo (skär- 
ningspunkten mellan denna linie och den från a öfver a2bj.Ci5 
kommande), hvilken linie i sin fortsättning går conformt med 
medelriktningen af nordl. Finlands åar och åssträckningar, 
samt åt söder till ab5C9' öfver a3bi5C28- Den förstnämnda 
linien^hör till äb2-systemet, den sednare åter till c-systemet 
(c — abg). Linierna i detta system äro företrädesvis orogra- 
fiska, och gå parallelt med de från N— S strykande åsarna 
och sjöarna, sålunda c — a2b5 utmed Maanselkä’s N— S-liga 
lopp, äfvensom den del af Salpausselkä, som stryker frän 
Joensuu söderut; c — ab3 långsmed Karjalanselkä’s samt Sa- 
vonselkä’s från N till S löpande delar, c — 9 . 2 ^^ långsmed 
Hämeenselkä samt Päijäne t. e. d.; c — ab4 t. e. d. utmed 
Näsijärvi. Att de dock derjemte äfven hafva betydelsen af 
stratigrafiska linier synes af den N— S-liga skiffringsriktningen 
hos gneis-graniten vid ^yasa och Kristinestad. Af det mot- 
satta systemets linier a — bmCn bildar a — a7b2iC45— a2b7Ci5 — 
^7l328C6o~b7^Ci5 tillika med den från a2C till b2C öfver polerna 
^2^60x3 ( 45 ^ 26 '; 64 ^ 3 '), aab^Cjä, agb^Ci^ samt a2bioC2i, stry- 
kande, hvilken sednare linie delvis utgör kombinationskanten 
mellan pentagondodekaëderytan acg och oktaöderytan abc, 
gränsskilnaden mellan Uleå träsk och dess tillflöden i norr 
och de Savolaks — Karelska sjöarna i söder, i det de gå på 
ömse sidor om den gren af Maanselkä, som bildar nämnda 
vattendelare. Den förstnämnda till a-systemet hörande linien 
går vidare conformt med den midtemellan densamma och 
den till samma system hörande linien absCxo — a2b5Cxo åt 
