43 
samma mån ökas äfven svårigheten att beherrska dem, och 
man skall slutligen komma till en punkt, der detta visar sig 
vara fullkomligt omöjligt. Denna svårighet är måhända i 
geologin större än i någon annan naturvetenskap, ty med 
undantag möjligen af kemin finnes det ingen, der under en 
jemförelsevis kort tid sådana oöfverskådliga massor af fakta 
blifvit sammanhopade, och det finnes derföre också ingen, 
der den deduktiva, företrädesvis spekulativa methoden är af 
en så stor vigt, som just för geologin. En sådan deduktiv 
method är bland annat äfven använd af S. Hunt i hans Re- 
port on the Chemistry of the Earth, Washington 1871, i 
det han nämligen vid betraktningen af jordens kemiska för- 
hållanden utgår från hypothesen om dess ursprungliga gas- 
formiga tillstånd. 
I och för denna deduktiva method är det nu af nöden 
att finna en allmän sats, hvarifrån man konseqvent kan leda 
sig ned till de enskilda fallen, och denna finna vi i det, man 
kunde nästan säga, geologiska axiomet om jordens ursprung- 
liga smält flytande tillstånd, en sats, som är fullkomligt be- 
rättigad, man må nu betrakta saken från geologisk, fysisk 
eller astronomisk synpunkt. De förnämsta kriterier härför 
äro: jordens sferoïdiska form, massans tilltagande specifika 
vigt mot centrum, eruptivernas beskaffenhet och deras för- 
hållande till sedimenterna samt slutligen analogin med solen 
och de öfriga fixstjernorna. Men det förnämsta skälet för 
antagandet af denna sats synes mig dock vara det, att den- 
förutan någon egentlig förklaring af de geologiska företeel- 
serna icke är möjlig, ja knappast tänkbar. Med bestridandet 
af denna sats måste man följdriktigt afstå från hvarje försök 
att utreda de geogenetiska förhållandena. 
Men i betraktande af den allmänna utvecklingsgången 
inom naturen kan man dock icke stanna vid denna sats utan 
