46 
ner först med jordens öfvergång från det flytande till det 
fasta stadiet, var det emellertid nödigt att antydningsvis om- 
nämna de föregående stadierna. 
Vid denna öfvergång från det flytande till det fasta 
tillståndet hos jorden kan man tänka sig tvenne fall: näm- 
ligen antingen att stelningen begynt från ytan eller från 
centrum. Det förra synes vid första ögonkastet vara det 
naturligare och har också varit det allmännast antagna; men 
man synes numera vara på god väg att öfvergifva denna 
åsigt. Flere framstående författare hafva uttalat sig emot 
densamma och den deraf härledda läran om ett smältflytande 
tillstånd i jordens ini*e. Så t. ex. Parrot, Poisson, Prévost, 
Faye, de la Rive, Lyell (se Naumann, Lehrbuch der Geogn. 
I p. 60), W. Thomson (Handbuch d. theor. Physik p. 434), 
Hopkins, Dana (Manual of Geology 2 Ed. 1875 p. 735), 
Scrope, Shaler, Hunt (On the chemistry of the Earth, 1871 
p. 6), Pfaff (Allgem. Geol. als exacte Wissenschaft p. 43) 
m. fl. Det skäl, som härvid företrädesvis framhålles såsom 
talande för att de i jordens centrala del befintliga ämnena 
äro fasta icke flytande, är det ofantliga tryck*), som dessa 
ämnen måste vara underkastade, och som tydligen måste 
hafva inverkat på deras smälttemperatur. Att denna härvid 
i allmänhet stegras, eller med andra ord att trycket under- 
lättar stelningen, måste anses sannolikt såväl på grund af 
rent theoretiska skäl som äfven på grund af de af Thomson, 
Bunsen, Hopkins anstälda försök, enl. hvilka vissa kroppar 
redan inom de tryckgrader, som kunna på artificiel väg fram- 
bringas, undergå en icke obetydlig höjning i afseende på sin 
*) Enligt en af doc. fSimdell utförd och mig benäget medde- 
lad beräkning skulle detta tryck stiga ända till 2,000,000 atmos- 
ferer. 
