53 
sidor till den slutsats, att jernet närmare jordytan är till 
största delen bundet vid svafvel. Då den vanliga svafvel- 
kisen (pyriten) är reguliär, och derjemte har samma grund- 
eller spjelkningsform som jernet (d. v. s. hexaedern), så ligger 
det nära förhanden att antaga att jernkisen likformigt fogar 
sig till jernkristallen. Visserligen äro de icke isomorfa i 
egentlig mening; men då man vet, att kristaller t. o. m. af 
olika system t. ex. reguliär och rhombisk svafvelkis, fahlerz 
och kopparkis, staurolit och disthen, orthoklas och albit etc. 
kunna regelmässigt kristallisera tillsammans, isynnerhet om 
de såsom de nämnda i kristallografiskt hänseende förete en 
viss likhet, så bör nämnda antagande synas ganska natur- 
enligt. Då nu uti ifrågavarande fall en sådan analogi före- 
finnes, i det att pyritens kristallmolekyl kan sättas lika med 
2 (3Fe S2), hvarvid 6Fe bildar kärnan motsvarande de sex hex- 
aëderytorna, 12S omhöljet eller de tolf pentagondodekaëder- 
ytorna, så har man blott att tänka sig kristallmolekylerna i 
jernkristallen ersatta af de likformigt bygda pyritkristall- 
molekylerna för att från den hexaëdriska jernkristallen komma 
till den hexaëdriska pyritkristallen. Men äfven magnetiten 
(= 2Fe3 O4) kan sättas i samband dermed, ty de 6Fe kunna 
anses motsvara hexaëderns och de 80 oktaëderns ytor. Detta 
betraktelsesätt angående förhållandet mellan form och inne- 
håll hos kristallerna ansluter sig till den af A. E. Norden- 
skiöld framstälda åsigten om kristall vattnets inflytande på 
formen (Öfv. af K. Vetenskaps Akad. Förh. 1873 p. 7), och 
hvilket redan tillförene af Delafosse blifvit användt på alun, 
i det han betecknar de 24 vattenmolekylerna såsom mot- 
svarande de 24 ytorna hos en ikositetraëder. 
Här torde det vara på sin plats att erinra om några 
företeelser hos kristallerna, hvilka kunna vara upplysande för 
ifrågavarande förhållanden. Såsom bekant äro de i naturen 
