58 
9 ab. abc 2 i glimmerskififer från Tohmajärvi. 
10) ab. abc 2 med glasig fältspat från Vesuv. 
11) ab delvis i oscillatorisk kombination med ab 2 C 3 i kalk- 
och tafelspat från Banat. 
12) abc 2 t. e. d. med små ytor af ab i gneisgranit från Åbo. 
13) abc 2 t. e. d. med ab och stundom ab 2 C 3 i pegmatit- 
granit från Helsingfors. 
14) abc 2 , stor kristall i en liten pegmatitgång vid Kristinestad. 
15) abc 2 med små ytor af ab i pegmatitgranit fråu Tammela. 
16) abc 2 dels med dels utan ab i granit från Fahlun. 
17) abc 2 i turmalingranit från Connecticut. 
18) abc 2 i grofkornig granit från Kesälaks i Pyhäjärvi. 
19) abc 2 i granit från Alabaschka (Kokscharow). 
20) abc 2 i granulit från Miask (Rose). 
Denna sammanställning utvisar i sjelfva verket, att i 
allmänhet taget grundformen företrädesvis förekommer hos 
enstaka kristaller invuxna i sedimentära eller från sedimenter 
metamorfoserade bergarter, hvaremot de sekundära anträffas 
hos i grupper stälda kristaller eller förekommande i kontakt 
med andra kristaller. Man kan således häraf sluta, att då 
en kristall bildas oberoende af yttre inflytelser, så uppträder 
den i den primära formen, hvaremot, så snart inflytelsen af 
andra kristaller gör sig gällande, andra sekundära former 
uppstå. Denna slutsats använd på den supponerade pyrit- 
kristallen i jordens inre leder således till det antagande, att 
denna, efter att till en början, så länge den var fullkomligt 
isolerad, hafva företett' grundformens, hexaëderns molekular- 
struktur, d. ä. en tillvexning parallelt med de tre hexaëder- 
ytaxlarna, måste, sedan den uppnått det, äfvenledes i kri- 
stallisation befintliga yttre silikatomhöljet, influeras af detta 
och antaga andra former närmast ab 2 , såsom man af ofvan- 
