27 
Giinibel (1. c. p. 527) gjort, hänföra oregelbiuiclenlieterna och 
afvikelserna från de normala NV-liga riktningarna till infly- 
telsen af de NO-liga. 
Af dessa stratigrafiska riktningar i Böhinerwald är den, 
som kan uttryckas genom zonlinien a.>b — b^c^ den anmärk- 
ningsvärdaste, i det den nämligen öfverensstämmer med stryk- 
ningen af den egendomliga qvarzgång, som under namnet 
Pfahl sträcker sig till en längd af innemot 18 geogr, mil 
j (1. c. p. 484) långsmed Donaus lopp mellan Regensburg och 
och Passau, Denned analoga riktningar visa sig äfven vara 
af betydelse för några af de andra NV-systemerna. Så t. ex. 
! ab. 2 — bc, som går parallelt med de metamofiska straterna vid 
“ Loire’s utlopp; ab 2 — b^^Cg, som stryker öfver Wesergebirge, 
Harz och Riesengebirge samt ab 2 — b 2 C 3 , som går utmed syd- 
liga sträckningen af södra Rysslands primitivgebit. Af dessa 
äro Harz — Riesengebirge linien före entral-Europas geologi af 
knappast mindre vigt än Thüringerwald — Böhmerwald linien. 
Den är företrädesvis en höjningslinie, i det att nämligen Riesen- 
|| gebirgen hufvudsakligen utgöres af eruptiver och Harzbergets 
j sedimenter i stratigrafiskt hänseende synas utgöra en fort“ 
' sättning af Rhentraktens silur-devon- och carbonformation, 
Ii och sålunda beroende af NO-systemets strykningsriktning. En 
li sådan åtskilnad mellan struktur- och höjningslinier visar sig 
1 mer eller mindre tydligt hos flere andra bergsträckningar^ 
t så t. ex. i Alperna, der den stratigrafiska riktningen företrä- 
i| desvis är NO-lig, höjningslinien, utmärkt af zonlinien a — bc— ä, 
' dereraot O— V-lig. Den sednare eller höjningslinien kunde 
äfven till skilnad från den förra betecknas såsom orografisk, 
;| alldenstund det är af den, som bergskedjans yttre konfigura- 
Î tion företrädesvis är beroende. 
I 
j Denna O — V-liga linie visar sig tillika med den mot- 
I satta N— S-liga, såsom Giimbel anmärker (1. c. p. 11), äfven 
