24 
strata, alldeiistuncl de på öruse sidor deroni falla åt motsatt 
håll. Denna axel sammanfaller åter med den kristallografiska 
zonlinien äb — b 6 C 7 (bgC^ : b = 49^ 26'). Denna linies lutning 
mot linien c — b är=N52^44'0, hvilken riktning ganska 
nära öfverensstämmer med den af Elie de Beaumont för Goto 
d’Or-systemet uppgifna riktningen N 50^ O. Att en fullkomlig 
öfverensstämmelse icke är möjlig är tydligt, alldenstund såväl 
de af Elie de Beaumont som de af mig' antagna linierna äro 
storcirklar, och sålunda endast för en jemförelsevis mindre 
terräng kunna uttryckas genom en bestämd strykningsriktning. 
Den närmast i ordning följande linien äb-b^Cg (b^Cg : b = 
49'), som stryker öfver Erzgebirges kamlinie (N 53^^ O), 
öfversstämmer nära nog fullkomligt dermed, i det att dess 
lutning mot c — b är = N 53’’ 2'0. F. ö. kan man genom 
dessa zonlinier ungefärligen utmärka gränserna för de sär- 
skilda i dagen trädande formationerna. Sålunda ligger i 
Tyskland Juraformationen mellan äb — bgC^o och äb — bgCg, 
Keuper mellan äb — bgCg och äb— b^Cg, Musselkalken mellan 
äb — b^Cg och äb — b^c^ samt Brokiga Sandstensformationen 
mellan äb — b^c^ och äb — bäCg. I Frankrike åter bilda dessa 
tvenne sednare gränserna för medlersta Juran, äb — bäCg och 
äb — b^Cä för öfre Juran, äb — b 4 C 5 och äb— b^Cg för Krit- 
formationen samt äb — b^Cg och äb — bgC^ för Pariser Tertiär- 
bäckenet. Den synklinal^ axeln i det stora Vest-Europeiska 
sedimentärsystemet går således mellan dessa tvenne sistnämnda 
linier, hvilka linier sålunda ligga ungefär midtemellan de 
ofvannämnda gränslinierna,' af hvilka bc 2 — äb löper öfver 
Dovre Fjeld samt sedan conformt med Nord-Skottlands silur- 
och devon-strater, och äb — bc åter utmed den spanskt— 
franska Medelhafskusten, sedan öfver Syd-Tyrolens i samma 
riktning löpande kristalliniska skiffersträckning, vidare öfver 
Noriska Alperna samt vestra delen af Karpaterna ända till 
