12 
* 
Med användandet af dessa dynamiska eller Millerska 
formler kan m.an äfven begagna sig af den utaf Miller (Trea- 
tise af crystallography) uppstälda enkla regeln för erhållandet 
af formeln för en viss pol, då tvenne af dess zoner erhållna 
genom tvenne deri liggande poler äro bekanta, hvarjemte 
man kan erhålla läget för en pol på jordytan med tillhjelp 
af den enkla formeln för beräkningen af afståndet mellan 
tvenne poler (PQ) i det reguliära kristallsystemet: 
hp kq-]- Ir 
Cos. PQ = 
l/(A2 + 
hvari hkl utmärka indices för den ena polen P, pqr för den 
andra Q, och hvarigenom man således kan beräkna en viss 
pols latitud och longitud. 
Härvid är det dock nödigt att antaga ett bestämdt läge 
för de kristallografiska axlarna. Då det nu synes naturligast 
att antaga en af dera såsom sammanfallande med jordaxlen, 
reducerar sig frågan till bestämmandet af en punkt på eqva- 
torn såsom utgångspunkt för den andra, och af skäl, som i 
det följande närmare skall påpekas, har jag antagit den ligga 
27® från Ferro-meridianen d. ä. på Afrikas vestra kust (vid 
Guinea viken). Betecknar man denna punkt med bokstafven 
b, nordpolen med c, så kommer den tredje polen a att ligga 
invid Sumatras vest-kust och den motstående polen a vid 
Sydamerikas vestra kust, och man kommer på sådant sätt 
till en i ögonen fallande symetri beträffande kontinenternas 
konfiguration, i afseende hvarpå jag dock här endast kan 
beröra några få momenter, förbehållande mig att framdeles 
närmare få utveckla detta ämne. 
Beträffande först de zonlinier, som motsvara oktaëder- 
kanterna, så går linien a — c öfver Asiens och ä— c öfver 
Nordamerikas längsta utsträckning i N och S, hvaremot linien 
b— c, såsom gående öfver Behrings sundet, utmärker gräns- 
