61 
detsamma med jordaxeln, i det att nämligen etherströmmarna 
gingo normalt deremot, hvilket förklarar, det nämnda upp- 
räta läget hos jordaxeln i förhållande till de öfriga plane- 
ternä^ och till solen, alldenstund förhållandet mellan dem är 
att betrakta såsom motsvarande det mellan mindre och större 
magneter. Men i och med öfvergången till det sekundära 
stadiet intogs hexaöderaxelns plats af en pentagondodekaëder- 
axel (ab 2 -axel) och jordens ställning i förhållande till solen 
blef på grund deraf lutande. 
Betraktar man nu läget hos de tvenne magnetiska poler 
på det nordl. halfklotet, på hvilka jordmagnetismens inten- 
sitet företer ett maximum, den amerikanska och den asiatiska 
polen, så finner man dem till läget i allmänhet motsvara de 
I tvenne pentagondodekaëderplanen ac 2 och äC 2 (med anta- 
gandet af den förut uppgifva utgångspunkten för zonlinierna)^ 
I Ehuru de visserligen icke till det absoluta läget öfverens- 
stämma med det hos de nämnda kristallorografiska polerna, 
så finner man dock, att afståndet mellan de förra öfver nord- 
j polen omkr. 50^) och det motsvarande mellan de sednare 
(53^ 8') temiigen nära öfverensstämmer, isynnerhet då man 
I tar i betraktande, att de magnetiska polernas läge icke kan 
sägas vara med bestäjndhet utrönt. 
Detta förhållande kan erhålla sin förklaring, om vi 
taga i betraktande, att läget af dessa poler icke egentligen 
i beror af den materiella kristallen utan närmast af den så att 
j säga ether-kristall, hvars tillvaro vi måste antaga med hänsyn 
i till de thermiska, optiska och elektromagnetiska företeelserna 
I hos kristallerna, och som äfven med nödvändighet framgår 
I ur åsigten om elementernas bildning ur ethern, alldenstund 
nämligen de tre materiella grundelementerna O, O och H 
i med vigtsförhållandet 6:2:1 måste hafva hvar sitt ether- 
omhölje, som i enlighet med den af prof. E. Edlund uppställda 
I 
