63 
nu sägas ega rum mellan jordkristallens materiella och ethe- 
riska del i elektromagnetiskt hänseende. Under det att den 
i förra fallet, såsom de kristallo-orografiska förhållandena 
antyda, företer förhållandet hos en dodekaëdriskt-hemiëdrisk 
reguliär kristallbildning, häntyda de elektromagnetiska för- 
hållandena snarare på en monoklinisk kristallisation, i det 
att de tvenne polerna förete en olika intensitet, och det är 
sannolikt på grund häraf, som den punkt, hvarest den största 
inklinationen visar sig, ligger närmare till den starkare än 
till den svagare intensitetspolen, i det den kan betraktas 
såsom résultante!! af dem. 
Men äfven den materiella kristallen visar i yttre, orogra- 
fiskt hänseende, såsom först antydts, en anomali från den 
reguliära kristallisationen, i det att den i jordaxelns riktning 
gående kristallaxeln såsom hufvudsaxel särskildt utmärker 
sig framför de öfriga, hvilket man visserligen t. e. d. kan 
tillskrifva centrifugalkraftens inflytande, men hufviidsakligen 
dock torde måsta hänföra till kristallens egen konstitution. 
Det finnes nämligen enligt Naumann (Lehrb. d. Krystallo- 
graphie II p. 186 ) pyritkristaller (från Almerode), hos hvilka 
i sjelfva verket en af de hexaëdriska axlarna är mera ut- 
bildad än de öfriga, hvarigenom kristallen antager en rhom- 
bisk formtyp. 
Hvad åter den etheriska kristallens ensidiga lutning’ be- 
träffar, så torde den kunna finna sin förklaring i det ofvan- 
nämnda förhållandet mellan materie och ether, i det att man 
finner, att den etheriska (d. ä. här elektromagnetiska) kraften 
företer den största intensiteten på det amerikanska, vester 
om linien b — c liggande halfklotet d. v. s. den del af jord- 
klotet, som företer en mindre utbildning hos det kristalli- 
serade substratet, såsom man af den mindre kontinentala 
utsträckningen kan sluta till. Likaså finner man de magne- 
