64 
tiska polerna ligga något vester om linien c — ä, således på 
den sidan af det genom denna Unie delade jordklotet, som 
företer den minsta landmassa. 
Etherkristallen visar för öfrigt sin sjelfständighet genom 
de rörelser dess särskilda delar äro underkastade, och hvilka 
i allmänhet icke kunna anses betingade af det materiella 
substratet utan af andra yttre orsaker såsom t. ex. solens 
värmekraft. Men att äfven den materiella kristallen härvid 
spelar en betydlig rol ådagalägges af jordmagnetismens störin- 
gar vid jordbäfningar och vulkaniska eruptioner. 
Ehuru egentligen icke hörande till mitt föresatta ämne 
har jag dock i största korthet velat beröra dessa astronomiskt- 
fysiska och kemiska' förhållanden såsom äfven de tjenande 
till belysande af detsamma. 
För att nu öfvergå till den ofvanför antydda kristallisa- 
tionens inflytande på de rent geologiska företeelserna, eller 
med andra ord den inre kristallindividens inverkan på det yttre 
kristallaggregatet blir det till en början nödigt att söka erhålla 
en föreställning om det sätt, på hvilket kristallerna i allmänhet 
inverka på h varan dra. Ty att en sådan reaktion verkligen 
eger rum utvisas tydligen af de regelbundna sammanvexnin- 
garna mellan såväl likartade som olikartade kristaller. 
Denna inverkan kan nu vara af tvenne slag: antingen 
rent dynamisk d. ä. den som åstadkommes endast genom 
kristallisationskraften, eller hvilket kan komma på ett ut 
genom kristallens elektromagnetiska, kraft, eller ock rent 
mekanisk d. ä. genom blott yttre påverkan af kristallens 
yttre delar: planer, kanter och hörn. 1 det förstnämnda fallet, 
hvilket vi här närmast hafva att skärskåda, är det egentligen 
icke den yttre formen utan den inre strukturn, som utgör 
det bestämmande momentet, och vi hafva sålunda nu att 
