65 
taga i betraktande den inre strukturn, sådan den ger sig till- 
känna genom spjelkbarheten. 
Redan för 20 à 30 år sedan framstälde Bravais*) och 
icke långt efter honom Frankenheim**) förhållandet mellan 
molekularstrukturn och spjelkbarheten sålunda, att den min- 
dre intervallen eller molekularafståndet motsvarar den tydli- 
gare spjelkbarheten. Denna sats har^ ehuru Frankenheim 
genom talrika exempel sökt visa dess riktighet och Bravais 
t. 0. m. föreslagit att använda den såsom kriterium i och 
för grundformens bestämmande, dock blifvit föga beaktad 
att döma deraf, att den icke finnes framstäld i de vanliga 
läro- och handböckerna; blott Naumann påpekar i en not 
(Elemente der Mineralogie, 1874 p. 101) det beaktansvärda 
i denna sats. Orsaken härtill bör väl sökas i den abstrakt 
geometriska form, hvari densamma af nämnda författare blifvit 
uttryckt, hvarföre och någon egentlig förklaring deraf icke 
kunnat lemnas. 
Utgående från en helt annan, ja man kan säga fullkom- 
ligt motsatt synpunkt nämligen genom en induktiv härledning 
ur enskilda fall har jag redan för åtskilliga år tillbaka och 
utan kännedom af den ofvannämnda satsen blifvit förd till 
en dermed i sjelfva verket identisk, hvilket jag här anför 
hufvudsakligen derför att, då särskilda författare på olika 
vägar komma till samma resultat, detta synes innebära en 
borgen för dess sanning. I den form, hvari jag erhållit den, 
lyder den sålunda: att den spjelkningsyta^ som står mot 
*) Mémoire sur les systèmes par des points distribués régulière- 
ment sur un plans ou dans l’espace samt Etudes cristallographiques 
(Journal de l’ècole polytecbn. Cah. 33, Tome XIX, 1850 o. Cah. 34^ 
Tome XX 1851). 
**) Ueber die Anordnung der Molecule im Krystall (Pogg. 
d. Ph. u. Ch. 173, 1856). 
5 
