66 
en längre axelrihtning är tydligare än den mot en kortare 
stående, hvilket man visserligen redan à priori kunde sluta 
till, nämligen då man betraktar kristallerna (de icke regu- 
liära) såsom sammansatta af sferoïdiska eller ellipsoïdiska 
molekyler, ty dessa måste förete den minsta kohesionen i 
riktningen af den större eller största axeln. Såsom ett 
korollarium häraf följer: att kristallerna måste förete den 
största utbildningen i riktningen af den kortaste axeln^ d. v. s. 
den, hvari de förete den' största attraktion. Äfven denna sats 
har af Bravais (1. c,) blifvit uttalad nämligen sålunda, att de 
ytor, hvilka företrädesvis äro utbildade hos kristallerna, äro 
de, hvilkas molekulära täthet är betydligast, och äfven denna 
har af honom blifvit föreslagen i och för bestämmandet af 
grundformen. Dock synes densamma i den af mig framstälda 
formen mera lämpa sig derför, och jag' har ock för afsigt 
att framdeles använda ifrågavarande satser för detta ändamål. 
Till béstyrkande af riktigheten utaf dessa satser skall 
jag här nedanföre sammanställa åtskilliga tetragonala och 
hexagonala kristaller nämligen sådana, om hvilkas resp. grund- 
former eller hvilket är detsamma molekularformer de flesta 
författare äro ense. Uppgifterna äro hufvudsakligen tagna 
ur Naumann’s, Dana’s och Descloizeaux’s handböcker. Be- 
teckningssättet] är analogt med det i det reguliära systemet, 
såsom följande öfversigt af de enklaste formerna utvisar: 
Molekular- Naumannska formler: 
formler: 
Tetrag. 
Hexag. 
Rhomb. 
Moiiokl. 
Trikl. 
syst. 
syst. 
syst. 
syst. 
syst. 
c . . 
. OP . 
a . . 
. GcPoO . 
.ooP2. 
. GcP^ . 
. oopoo . 
. ooP^ 
ab . . 
.ooP . 
.xP-, 
ac . 
. Poo . 
. P2. 
. P^O . 
. Px. . 
. ,P'X 
abc . . 
. P . 
•+p • 
. P' 
