68 
Detta torde vara tillfyllest för att visa, att hos kristaller 
med sferoïdiska molekyler spjelkb arheten och formutbild- 
ningen stå i det nämnda förhållandet till axelriktningarna, 
i det att de med mindre hufvudaxel än biaxlar, således med 
afplattade molekyler, hafva prismatisk spjelkbarhet och ut- 
bildning, de, hos hvilka dessa axlar till storleken närma sig 
hvarandra således med molekularformen närmande sig den 
sferiska, hafva pyramidal spjelkbarhet och utbildning samt 
slutligen de med större hufvudaxel (således med långsträckta 
molekyler) basisk spjelkbarhet och tafvelformig utbildning, 
och detta i allmänhet så mycket tydligare ju större hufvud- 
axeln är i förhållanda till biaxlarna. • 
Att äfven de öfriga systemernas kristaller (de med ellip- 
soidisk molekularform) följa samma lag ser man t. ex. af 
den rhombiska epistilbiten med axelförhållandet a : b : c = 
2,42 : 1 : 1,4 och med mycket tydlig spjelkbarhet hos a, samt de 
monokliniska mineralierna: heulandit (a : b : c ==2,48 : 1 : 1,07) 
med mycket tydlig spjelkbarhet hos a och gips (a : b : c = 
2,41 : 1 : 0,9 enl. Dana) med spjelkb. — a högst tydlig, abc 
tydlig, b temligen tydlig. Den är dock här svårare att kon- 
statera för den obestämdhet och osäkerhet, som i allmänhet 
är rådande vid valet af grundform. 
För att nu tillämpa ifrågavarande sats på kristallernas 
förhållande i geologiskt hänseende kunna vi omvända den 
och säga’: att de riktningar, hvari kristallerna förete den tyd- 
ligaste spjelkb arheten eller den största utbildningen, äro de 
kortaste axelriktningarna d. ä. de riktningar, hvari de förete 
den största attraktionen. Om vi nu betrakta de i geologiskt 
hänseende vigtigaste mineraliers förhållande i detta afseende 
nämligen qvarz, fältspat, hornblende och glimmer, så finna 
vi hos qvarzen en så föga tydlig spjelkbarhet, och i samman- 
hang dermed en på det hela taget så föga utpräglad form- 
