69 
utbildning nämligen hvad beträffar den såsom beståndsdel i 
bergarterna förekommande qvarzen, att dess användning vid 
bestämmandet af de kristallo-orografiska eller stratigrafiska 
riktningarna knappast kan komma i fråga. Med fältspaten 
är visserligen förhållandet annorlunda, i det att dess tvenne 
i tydliga spjelkningsytor c och a samt den i bergarterna van- 
liga förherrskande utbildningen parallelt med sistnämnda plan 
kunde tjena till en ledning härvid. Fältspatens (orthokla- 
sens) axelförhållande sådant det vanligen antages nämligen 
, a : b : c = 1,52 : 1 : 0,84 synes dock icke stå i samband der- 
i med: den förklarar visserligen spjelkbarheten och utbildningen 
parallelt med ytan a (eller axelriktningen b), men icke den 
, tydliga spjelkbarten parallelt med ytan c. Den sednare 
I spjelkningsytan synes tala för en fördubbling af axeln c, 
hvarigenom man kommer till förhållandet 1,52 : 1 : 1,68, hvilket 
I är så mycket sannolikare, som den hos de insprängda kri- 
stallerna så vanliga domaytan bc^ (= 2Poö ) derigenom erhåller 
den enklare formeln bc och äfvenså den för den s. k. Baveno- 
I tvillingsbildningen vigtiga ytan ac 2 ( — 2Poo ) den enklare formeln 
: ac. I enlighet med detta axelförhållande borde nu den minsta 
[ axeln b ligga i skiffringens riktning, hvilket äfven öfverhufvud- 
; taget synes vara fallet såväl i gneisgraniten som i den skiffriga 
I porfyrgraniten, hvari de stora orthoklas-tvillingskristallerna 
I med sina bredsidor ligga i skiffringsriktningen. Dock är 
! äfven hos fältspatens molekular form, vare sig man lägger det 
ena eller det andra axelförhållandet till grund derför, en 
; viss bestämd riktning alltför litet utpräglad framför de öfriga, 
: för att den i kristallostratigrafiskt hänseende skulle kunna 
: spela en större rol. Fördelaktigare visar sig hornblendet vara 
I i nämnda hänseende. Dess axelförhållande är a : b : c = 
1 ,88 : 1 : 0,55, och i enlighet med hufvudaxelns ringa utbild- 
