I 
73 
återstår det att närmare sÖka visa på hurudant sätt en sådan 
I inverkan kan tänkas hafva försiggått. 
För detta ändamål skola vi återgå till betraktningen 
I af den telluriska kristallbildningen, hvilken såsom ofvanför 
[ blifvit visadt enl. all sannolikhet i sin inre del är af rent 
metallisk natur, företrädesvis jern, i sin yttre del åter hufvud- 
l sakligen utgöres af jernkis (pyrit). Vi stannade vid ytornas, 
; eller rättare polernas bildning. Betrakta yi nu det sätt, på 
hvilket af de primära polerna, representerande grundkrafterna, 
sekundära uppkomma, så finna vi att detta i allmänhet sker 
‘ genom en sammansättning af de primära. Så t. ex. kan, uti 
den hos pyriten så vanliga kombinationen aba- a. abc. ab2C3*), 
abc härledas antingen af a -f- b c eller ock af a2b + bc2 = 
. a2b2C2 = abc, alldenstund hvad kristallernas jttre former be- 
träffar icke de absoluta talen utan blott förhållandet dem- 
emellan har betydelse. Likaså uppkommer ab2C3 antingen 
direkt ur b2C -f ac2 eller genom upprepad sammansättning 
af bc2 med abc. På samma sätt uti den af Naumann (Elem. 
d. Min. p. 615) anförda för sina zoner intressanta kombi- 
nationen a. abc. abc2. ab2C4. bc2 framgår oktaödern ur hex- 
aëdern (abc — a + b -j- c) ikositetraëdern ur oktaëdern och 
hexaëdern (abc2 = abc + c), dyakisdodekaëdern ifrån ikosi- 
tetraëdern och pentagondodekaëdern (ab2C4 = abc2 bc.^)* 
För en vid Pitkäranta erhållen pyritkristall af den mera 
ovanliga kombinationen a. ab. ab 2. abc2. abc får man föl- 
jande härledning för de sekundära formerna: a-[-b=ab, 
lab “1- b = ^^2» ab -f- c == abc, abc + c = abc2. En ledning vid 
jdenna härledningsmethod hafva vi uti den oscillatoriska kom- 
' *) Här likasom i föregående (orografiska) afdelning användes det 
Idynamiska betraktelsesättet, icke det molekulära, hvilket sednare, då 
det, såsom här gäller att beteckna sjelfva kristallisationskraften, icke 
Mott det yttre resultatet deraf eller formen, icke kan ifrågakomma. 
